Справа № 344/6043/24 
Провадження № 22-ц/4808/54/26 
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)  Василишин Л. В.,
суддів:     Барков В.М., Максюти І. О., 
секретаря     Шемрай Н.Б.
за участю   
представника апелянта адвоката Бойчука М.Й.   відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею – адвоката Бойчука Мирослава Йосиповича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2025 року, ухвалене у складі судді Антоняка Т. М. в місті Івано-Франківську, у справіза позовом Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею до ОСОБА_2 , третя особа – Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод у користуванні кімнатою учнівського гуртожитку та виселення,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2024 року адвокат Бойчук М. Й. звернувся до суду із позовом в інтересах Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні кімнатою учнівського гуртожитку та виселення.
Позов мотивований тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, власником будівлі Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею є Держава в особі Кабінету Міністрів України, орган уповноважений здійснювати управління майном - Міністерство освіти і науки України. Користувачем та балансоутримувачем будівлі об`єкту житлової нерухомості по АДРЕСА_1 професійний політехнічний ліцей.
Відповідачці, як працівнику професійного політехнічного ліцею, було виділено для проживання кімнату у гуртожитку АДРЕСА_2 . Однак остання без відома адміністрації професійного політехнічного ліцею зареєструвалась у кімнаті учнівського гуртожитку № НОМЕР_1 за цією ж адресою.
Починаючи з січня 2014 року і по час звернення до суду відповідачка у гуртожитку по АДРЕСА_1 не проживає з тих підстав, що не є працівником ліцею. Проте з невідомих причин, після звільнення з роботи не знялась з реєстрації, у зв`язку з чим дирекція Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею позбавлена можливості користуватись наданим їм правом поселення студентів, які потребують житла, в кімнату № 202.
Крім цього, станом на 01 квітня 2023 року відповідачка, яка без будь-якого права займає вказану площу у студентському гуртожитку, заборгувала оплату за закріпленою площею в сумі 19 752, 89 грн.
Місце знаходження та місце проживання відповідачки адміністрації ліцею невідомо. 
Враховуючи викладене, представник позивача просив суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею, а саме кімнатами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_1 із зазначених кімнат.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2024 року до участі у справі залучено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як співвідповідача та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та зобов`язано подати письмовий висновок щодо розв`язання спору у цій справі, стосовно дотримання прав та інтересів малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме щодо можливості або неможливості його виселення зі спірного приміщення.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Усунено перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею, а саме кімнатою АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_2 із зазначеного приміщення (кімнати).
В решті вимог позову відмовлено.
В обґрунтування рішення суд вказав, що ОСОБА_2 не входить до кола осіб, які мають право на проживання в учнівському гуртожитку. У кімнаті АДРЕСА_4 відповідачка не проживає тривалий період часу, про що вона сама не заперечувала у судовому засіданні, а відтак підлягає виселенню із вказаного приміщення.
Що стосується вимоги про усунення перешкод у користуванні кімнатою гуртожитку № НОМЕР_1 та виселення з неї, то суд першої інстанції врахував висновок про недоцільність виселення малолітнього ОСОБА_3 зі спірної кімнати, зважаючи на те, що це єдине зареєстроване місце проживання останнього, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні такої вимоги. 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею – адвокат Бойчук М. Й. на рішення суду в частині відмовлених позовних вимог подав апеляційну скаргу. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку про те, що єдиним місцем реєстрації та проживання малолітнього ОСОБА_3 є спірна кімната в учнівському гуртожитку, оскільки батько малолітнього, який перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, з їх старшим сином, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_5 .
Крім того, поза увагою суду залишився той факт, що відповідачка без відома адміністрації ліцею зареєструвалася в кімнаті учнівського гуртожитку АДРЕСА_6 , а згодом зареєструвала і місце проживання свого сина за цією адресою, незважаючи на те, що з січня 2014 року вона не проживає там, оскільки не є працівником ліцею.
Реєстрація відповідачів за спірною адресою обмежує у правах керівництво ліцею володіти та розпоряджатися житлом, а тому представник апелянта просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове – про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням майном Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею, а саме кімнатою АДРЕСА_6 , шляхом виселення ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_3 із зазначеної кімнати.
В частині задоволення позову рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.
Позиція інших учасників справи
Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні представник апелянта вимоги скарги підтримав, просив її задоволити.
Відповідачка скаргу не визнала, просила відмовити у її задоволенні. Пояснила, що кімната № НОМЕР_1 в гуртожитку на сьогодні єдине місце проживання та реєстрації її та її дітей. Зараз вона там не проживає через непридатність кімнати і винаймає квартиру. В цій кімнаті її зареєстрували, оскільки діти ходять в школу в м.Івано-Франківську.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 24287605 від 15 липня 2014 року, власником будівлі Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею за адресою: вул. Левинського, 35 А, м. Івано-Франківськ, є Держава в особі Кабінету Міністрів України, орган уповноважений здійснювати управління майном - Міністерство освіти і науки України, правокористувач - Івано-Франківський професійний політехнічний ліцей (а.с. 3).
Відповідно до акта обстеження житлового приміщення кімнати гуртожитку Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею від 24 квітня 2024 року № 02/01-13/87, при обстеженні кімнати № НОМЕР_2 , що у гуртожитку по АДРЕСА_1 , комісією встановлено, що з 1991 року у ній зареєстрована ОСОБА_1 , як наймач, яка з 01 січня 2014 року там не проживає, оплату за кімнату не проводить (а.с. 4).
Згідно із інформацією, наданої відділом з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківська управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради 27 серпня 2024 року № 1494/643-1452, за адресою: АДРЕСА_7 зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 36).
Питання про доцільність (недоцільність) виселення малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з кімнат учнівського гуртожитку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 09.04.2025 року (протокол № 7).
Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради надано Висновок - додаток до рішення виконавчого комітету міської ради від 17.04.2025 № 445 (надалі за текстом – Висновок) про недоцільність виселення малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з кімнати учнівського гуртожитку АДРЕСА_6 .
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Статтею 127 ЖК України, передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.
Згідно зі статтею 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.
Частиною першою статті 130 ЖК України визначено, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 132 ЖК України, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.
Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.
Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.
Надаване громадянам у зв`язку з виселенням з гуртожитку інше жиле приміщення має відповідати вимогам, передбаченим частиною другою статті 114 цього Кодексу.
Осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.
Особи, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, виселяються із спеціальних гуртожитків після поліпшення їх житлових умов у порядку, передбаченому законодавством, або після звільнення їх жилої площі, тимчасово заселеної іншими особами, чи після проходження відповідного курсу лікування. Особам, які пройшли курс лікування і не мають іншої жилої площі, житло надається в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (частина перша статті 109 ЖК України).
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як встановлено апеляційним судом з представлених позивачем доказів, відповідачка ОСОБА_2 втратила право користування гуртожитком з підстав працевлаштування, оскільки згідно з копією наказу Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею № 01-вк від 05 січня 2007 року вона була звільнена за власним бажанням. Документальних доказів щодо підстав проживання в гуртожитку позивачем на вимогу апеляційного суду не представлено, однак обидві сторони визнають, що кімната у гуртожитку була надана відповідачці у зв`язку з роботою в ліцеї. При цьому, відповідачка фактично без реєстрації проживала у кімнаті № НОМЕР_2 . 
У 2000 році ОСОБА_2 була зареєстрована позивачем за місцем проживання – кімната АДРЕСА_6 , а у 2016 році за цією ж адресою був зареєстрований і її син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, відповідачка з сином проживають за адресою: АДРЕСА_8 в орендованій квартирі. Згідно із витягом з Реєстру прав власності (долучених апеляційним судом до матеріалів справи) ні відповідачка, ні її чоловік – ОСОБА_6 , у власності житла не мають. Згідно із відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади м. Івано-Франківська управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_6 та старший син – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані в АДРЕСА_5 , однак дані про власність за цією адресою відсутні. Крім того, як пояснила відповідачка, згідно з рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, яке набрало законної сили 30 грудня 2025 року, їх шлюб з ОСОБА_6 розірвано.
Враховуючи принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, необхідно констатувати, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.
З огляду на те, що відповідачка та її малолітній син не мають іншого житла, яке б належало їм на праві власності, підстави для їх виселення без надання іншого житлового приміщення відсутні. Незважаючи на те, що відповідач була звільнена, позивач продовжував утримувати за нею кімнату та нараховував плату за проживання протягом усього часу. Тобто втрата житла відповідачкою, яка має на утриманні неповнолітнього сина, буде невиправданим втручанням у приватне життя, тоді як позивач не несе непоправних втрат у зв`язку із зайняттям кімнати.
Посилання апелянта на незаконну реєстрацію відповідача та її сина в кімнаті гуртожитку № НОМЕР_1 не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані службовими особами ліцею, така реєстрація власником житла не скасована та не визнана недійсною. Інших доводів як підстави для виселення без надання іншого житла апелянт у скарзі не навів. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо відсутності підстав для виселення ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з кімнати гуртожитку № НОМЕР_1 з огляду на необхідність забезпечення в цьому випадку розумного співвідношення (пропорційності) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею – адвоката Бойчука Мирослава Йосиповича залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 20 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В.М. Барков
І. О. Максюта