справа № 362/288/26
провадження № 2/362/2673/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

20.04.26 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Поповича О.В. розглянув у порядку письмового провадження в місті Василькові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 , 
третя особа: Приватне акціонерне товариство «Саливонківський цукровий завод»,
про стягнення безпідставно набутих коштів та майна.
Суд установив:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач), в якому просить:
стягнути з ОСОБА_2 на її користь безпідставно набуті кошти та вартість безпідставно отриманого майна в сумі 82 676,00 грн.;
стягнути з ОСОБА_2 на її користь 3% річних за весь час прострочення в сумі 10 000,18 грн.;
стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів (інфляційні втрати), у сумі 51 505,00 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником земельної ділянки (паю) площею 2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3221485800:06:003:0060. Між позивачем та ПрАТ «Саливонківський цукровий завод» укладено договір оренди землі від 21 травня 2015 року, за яким вказану земельну ділянку передано в оренду. Як стало відомо позивачу, нарахування та виплата орендної плати за вищевказану земельну ділянку проводилися не їй, а відповідачу. Звертаючись до суду із даним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача кошти в сумі 144 181,18 грн.
Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання й у порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на сайті «Судової влади», не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, та клопотань до суду не направляв, тому в силу частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами та дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, виходить з такого.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником земельної ділянки (паю) площею 2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3221485800:06:003:0060, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
21 травня 2015 року між позивачем і ПрАТ «Саливонківський цукровий завод» укладено Договір оренди землі, зі змісту якого вбачається, що Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Вільшансько-Новоселицької сільської ради Васильківського району Київської області, право на яку засвідчено свідоцтвом про право на спадщину за законом № 1-1330 від 20 травня 2025 року.
Відповідно до пункту 5 Договору такий Договір укладено на 7 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою.
Пунктом 6 Договору сторони погодили, що оренда вноситься Орендарем у комбінованій (грошова та натуральна) формі та у розмірі 3 487,90 грн., що становить на дату підписання договору не менше 5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно з пунктом 8 Договору Орендна плата вноситься один раз у рік до 31 грудня року, в якому орендувалась земельна ділянка. Вказаний строк може бути подовжений Орендарем, але не більше ніж на два місяці. За згодою Сторін орендна плата може вноситись частинами декілька разів протягом календарного року оренди.
Відповідно до пункту 9 Договору виплата орендної плати оформляється письмово або шляхом перерахування на банківський рахунок Орендодавця за його письмовою заявою із зазначеними банківськими реквізитами. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними накладними (актами, відомостями).
08 листопада 2018 року між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі від 21 травня 2015 року, якою сторонами погоджено внести зміни до розділу «Строк дії договору», зокрема погоджено пункт 5 Договору викласти у такій редакції: 
«Договір укладено на 15 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою».
Цією ж Додатковою угодою сторони внесли зміни до розділу «Орендна плата» та виклали його в такій редакції: 
«6. Сторони погодили, що орендна плата вноситься Орендарем у комбінованій (грошова та натуральна) формі та у розмірі 7 702,63 грн., що становить на дату підписання договору не менше 9,2% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки», а також «9. Виплата орендної плати оформляється письмово або шляхом перерахування на банківський рахунок Орендодавця за його письмовою заявою із зазначеними банківськими реквізитами. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними накладними (актами, відомостями)».
22 червня 2023 року між сторонами укладено ще одну Додаткову угоду до Договору оренди землі від 21 травня 2015 року, якою передбачено новий строк дії Договору – до 21 травня 2033 року, а також суму оренди, що вноситься Орендарем, у розмірі 9 371,11 грн., що становить 11,2% нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно з листом-відповіддю ПрАТ «Саливонківський цукровий завод» від 30 квітня 2025 року № 61, наданої на адвокатський запит, підприємством підтверджено, що між сторонами діє договір оренди. Окрім того, повідомлено, що згідно цього договору (з урахуванням змін та умов) проводилися розрахунки (виплати) орендної плати кожного року. Орендна плата вносилася Орендарем у грошовій та натуральній формі.
В якості підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором Орендарем надано Довідку про виплату орендної плати за 2015-2024 роки. З цієї ж довідки вбачається, що нарахування та виплата орендної плати за вищевказану земельну ділянку проводилися ОСОБА_2 .
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем безпідставно одержано грошових коштів на суму 31 726,00 грн. та майна (цукру) на суму 50 950,00 грн. (всього на суму 82 676,00 грн.). Окрім того, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що між ПрАТ «Саливонківський цукровий завод» і позивачем існують договірні правовідносини, що склалися у зв`язку з орендою земельної ділянки, яка належить останній.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає, що вона, як власник земельної ділянки, яку передано в оренду, не отримувала жодних виплат передбачених Договором оренди землі від 21 травня 2015 року з урахуванням внесених змін.
В підтвердження цього факту, Орендарем надано довідку про виплату орендної плати, з якої вбачається, що такі виплати отримані іншою особою, відповідачем по справі.
Так, відповідно до частини першої статті 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.
Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Отже, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 
а) набуття або збереження майна, 
б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, 
в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. 
Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.
Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.
Отже, встановивши, що будь-яких договірних правовідносин, які б зумовлювали перерахування ПрАТ «Саливонківський цукровий завод» відповідних коштів відповідачу, не вбачається, суд дійшов висновку про те, що отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу.
Відповідач не був позбавлений можливості надати суду власні пояснення або заперечення щодо позову. Разом із тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність у відповідача підстав для набуття або збереження майна, що належить позивачу за Договором оренди земельної ділянки.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18.
Крім того, згідно з усталеною судовою практикою, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. З цього моменту виникає передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми (див. постанову ВП ВС від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22).
Позивачем надано суду розрахунок суми інфляційних втрат та 3% річних за період з 2016 року по 2024 рік у розмірі 10 000,18 грн. - 3% річних та 51 505,00 грн. - інфляційних втрат. Суд приймає наданий розрахунок до уваги та погоджується з ним.
Оцінивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості і достовірності, на підставі свого внутрішнього переконання, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також належить стягнути судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме суму сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
1. Задовольнити позов.
2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму безпідставно набутих коштів у розмірі 82 676 (вісімдесят дві тисячі шістсот сімдесят шість) гривень, 3% річних у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 18 копійок та інфляційні втрати у розмірі 51 505 (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот п`ять) гривень, усього на суму 144 181 (сто сорок чотири тисячі сто вісімдесят одна) гривня 18 копійок.
3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати судові витрати в сумі 1 441 (одна тисяча чотириста сорок одна) гривня 82 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку останній має право подати протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення. Інші учасники справи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
відповідач – ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Дата складення повного судового рішення: 20 квітня 2026 року.

Суддя         О.В. Попович