РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
01 квітня 2026 р.  Справа № 120/2223/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, 

за участі секретаря судового засідання: Бугай Олени Валентинівни 
позивача: не з`явився (заява про розгляд справи за його відсутності)
представника відповідача: Радзіковської Інни Тимофіївни 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 
до: Головного управління ДПС у Вінницькій області
про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області з вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 12.06.2024 №0221662405, №0221642405, №0221702405, №0231262405, №0221742405, №0221722405.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржені рішення прийняті ГУ ДПС у Вінницькій області поза межами строку в 1095 днів, що свідчить про їх протиправність. Також, позивач вказує, що податкову позапланову перевірку платника податків з підстав, визначених п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПК України, контролюючий орган мав право проводити за чинними нормами цього кодексу як на момент прийняття рішення про припинення діяльності, так і під час встановленого мораторію на проведення перевірок, а також і під час дії воєнного стану. Перевіркою охоплено більш ніж трирічний період діяльності фізичної особи-підприємця, при тому що відповідно до приписів п. 44.3 ст. 44 ПК України у позивача був відсутній обов`язок зберігання документів і відповідно надання їх контролюючому органу, оскільки закінчився термін їх зберігання – 1095 днів.
Ухвалою від 25.02.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
06.03.2025 подано відзив на позову заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Разом з відзивом відповідач подав клопотання про залишення позову без розгляду, яке мотивоване тим, що податкові повідомлення-рішення від 12.06.2024 є узгодженими, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення та копією конверту, відповідно до якого, лист повернуто 27.06.2024 "за закінченням терміну зберігання". Водночас спірні ППР направлені позивачу з дотриманням норм пп.42.5 ст. 42 ПК України.
Ухвалою суду від 26.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, виявлених на стадії підготовчого провадження, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом з наданням доказів поважності причин пропуску такого строку, або ж наведення обґрунтованих письмових пояснень щодо дотримання строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами.
Ухвалою суду від 22.04.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без розгляду, оскільки в запропонований судом строк вимоги ухвали від 26.03.2025 про залишення позовної заяви без руху не виконав.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року - без змін.
Не погодившись з такими рішеннями судових інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, покликаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року, постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
25.12.2025 адміністративна справа надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду.
Ухвалою від 13.01.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з наданням доказів поважності причин пропуску такого строку, або ж наведення обґрунтованих письмових пояснень щодо дотримання строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами.
23.01.2026 позивачем подано письмові пояснення щодо дотримання строку звернення до суду.
Ухвалою суду від 30.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в загальному провадженні, призначено підготовче засідання та встановлено строк для подання відзиву на позов.
Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. У відзиві звертає увагу на те, що підставою проведення документальної перевірки є підпункт 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України, проведена в межах строків давності, оскільки їх перебіг був законодавчо зупинений на період карантину (п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України) та на період воєнного стану (п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України). Крім того, відповідач двічі намагався провести документальну позапланову виїзну перевірку позивача, наказ від 26.08.2022 та від 01.12.2023 та повідомлення про надання документів були надіслані рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення та були вручені ОСОБА_1 особисто. Працівниками контролюючого органу було здійснено вихід за податковою адресою платника податків, проте позивач був відсутній за вказаною адресою, в зв`язку з чим був складений акт про відсутність позивача за податковою адресою та надісланий запит до ГУ НП у Вінницькій області про встановлення місцезнаходження позивача. Так як відповідь від ГУ НП у Вінницькій області про встановлення місцезнаходження позивача не отримано та позивач ігнорував накази відповідача про проведення виїзної позапланової документальної перевірки, відповідачем прийнято рішення про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, про що було видано наказ №1041к від 23.02.2024. Вказаний наказ та повідомлення про надання документів направлено платнику податків поштовим відправленням з повідомленням про вручення та отримано позивачем особисто 05.03.2024. Відповідно до даного наказу і повідомлення проведено документальну позапланову невиїзну перевірку, про що складено акт №18291/02-32-24-05/2123206077 від 07.05.2024 та винесені оскаржувані податкові повідомленні – рішення від 12.06.2024 №0221662405, №0221642405, №0221702405, №0231262405, №0221742405, №0221722405.
Позивач надіслав заяву від 09.02.2026 та просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Ухвалою від 04.03.2026 закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду по суті.
У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила. Просила суд у задоволенні позову відмовити повністю та надала письмові пояснення щодо строків проведення перевірки.
Суд заслухав пояснення представника відповідача, з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини.
Відповідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 22.12.2017 був зареєстрований як фізична особа-підприємець за податковою адресою АДРЕСА_1 та з 18.06.2020 припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням.
Згідно повідомлення щодо отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи – підприємця за №21740050002060100 від 18.06.2020, відповідно до вимог пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПК України ГУ ДПС у Вінницькій області винесено наказ №2204к від 26.08.2022 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 з 11.10.2022, який був направлений платнику податків поштовим відправленням з повідомленням про вручення 30.08.2022 за адресою АДРЕСА_1 . Поштове відправлення отримано позивачем особисто 02.09.2022, про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення №2103602513905.
11.10.2022 службовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області здійснено вихід за податковою адресою платника податків: АДРЕСА_1 для вручення направлення № 3639 від 11.10.2022 р. на перевірку, але в зв`язку з відсутністю позивача за податковою адресою був складений Акт про відсутність платника податків за податковою адресою №1026/02-32-24-05/ НОМЕР_1 від 12.10.2022 р., доповідну записку про неможливість проведення документальної перевірки у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням, відповідачем направлено запит до ГУ НП у Вінницькій області. 
01.12.2023 повторно відповідачем винесено наказ №3390к про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника позивача ОСОБА_1 на підставі п.п. 78.1.7 ст.78 ПК України з початком перевірки 30.01.2024 р. Наказ та запит про надання документів направлено позивачу поштовим відправленням з повідомленням про вручення 01.12.2023 р., за податковою адресою. Поштове відправлення отримано позивачем особисто 13.12.2023 р., про що зроблено запис на повідомленні про вручення №2102705311697.
30.01.2024 службовими особами відповідача здійснено вихід за податковою адресою платника податків для вручення направлення на перевірку № 450 від 30.01.2024 р., проте в зв`язку з відсутністю позивача за податковою адресою, був складений Акт від 31.01.2024 р., №131/02-32-24-05/ НОМЕР_1 про відсутність позивача за податковою адресою, направлено запит до ГУ НП у Вінницькій області.
23.02.2024 ГУ ДПС у Вінницькій області винесено наказ №1041к про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з початком перевірки 24.04.2024 р. Наказ, повідомлення від 26.02.2024 та запит про надання документів від 28.02.2024 направлено платнику податків поштовим відправленням з повідомленням про вручення 01.03.2024 р., за адресою АДРЕСА_1 . Поштове відправлення №2102705432818 отримано позивачем особисто 05.03.2024 р., про що зроблено запис на повідомленні про вручення.
З 24.04.2024 по 30.04.2024 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 18.06.2020, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 18.06.2020. Перевірка проведена на підставі ст.20, п.п.75.1,2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78, п.79.1 ст.79, п.82.2 ст.82, п.п.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
За результатами перевірки складено Акт від 07.05.2024 року №18291/02-32-24-05/2123206077 та встановлено порушення вимог:
1. п. 63.3 ст. 63 ПК України, в результаті не подання Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою 20-ОПП.
2. п. 177.2, п. 177.4.5 п.177.4 ст. 177 ПК України, у результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за рахунок завищення витрат (не надано документи) за період, що перевірявся на суму 281326 грн. в т.ч. 2017р. - 188745,16 грн, та 2019 рік - 92580,84 грн.
3. п.п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, занижено суму військового збору на 23443,83 грн. (за рахунок заниження чистого оподатковуваного доходу) в т.ч. 2017 р., -15728,76 грн.; 2019 р. - 7715,07 грн.
4. п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07,2010 р. №2464-У1 “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, а саме платником податків занижено суму доходу, на який нараховується єдиний внесок за перевіряємий період, внаслідок чого донарахуванню підлягає ЄСВ в сумі 100900 грн., в тому числі за період 2017 р., - 100900 грн.
5. п. 183.10 ст. 183, п. 187.1 ст. 187 ПК України від 2 грудня 2010р., №2755-VI, за рахунок заниження податкового зобов`язання на суму 147902 грн, а саме: березень 44378 грн., червень 31690 грн., вересень 33404 грн. та грудень 2019 року 38713 грн.
6. п.85.2. ст. 85 ПК України від 2 грудня 2010р., №2755-VI, а саме: платником не надано всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.
7. п.п.2 п. 291.4 ст. 294 ПК України, внаслідок чого збільшено податкове зобов`язання по єдиному податку за 2018 р. на 128415,12 грн.
На підставі висновків Акту перевірки від 07.05.2024 року №18291/02-32-24-05/2123206077 ГУ ДПС у Вінницькій області винесені податкові повідомлення-рішення від 12.06.2024:
- №0221722405 форми «ПС», яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 340 грн.;
- №0221742405 форми «ПС», яким застосовано штрафні (фінансові) санкцій у сумі 1020 грн.;
- №0221702405 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 184877,50 грн., з них 147902 грн. – основного платежу, 36975,50 грн. – штрафні санкції;
- №0221642405 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 29304,78 грн., з них 23443,83 грн. – основного платежу, 5860,95 – штрафні санкції;
- №0231262405 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб на загальну суму 160518,90 грн., з них 128415,12 грн. – основний платіж, 32103,78 грн. – штрафні санкції;
- №0221662405 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 351657,50 грн., з них 281326 грн. – основного платежу, 70331,50 грн. – штрафні санкції;
Крім того, на підставі акту перевірки від 07.05.2024 року №18291/02-32-24-05/2123206077 відповідачем прийнято рішення №0221622405 від 12.06.2024 про застосування штрафних санкцій з єдиного податку, яким донараховано 100900 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафні санкції в сумі 50450 грн. та сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0221602405 від 12.06.2024 з єдиного внеску на суму 100900 грн.
Вважаючи, що ГУ ДПС у Вінницькій області не було в повному обсязі дотримано процедуру проведення перевірки та здійснення заходів для отримання документів, що вплинуло на не дотримання процедури проведення перевірки позивач звернувсь з цим позовом до суду та просить скасувати податкові повідомлення – рішення від 12.06.2024 №0221662405, №0221642405, №0221702405, №0231262405, №0221742405, №0221722405. 
При цьому, рішення про застосування штрафних санкцій з єдиного податку №0221622405 від 12.06.2024 та вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного податку №Ф-0221602405 від 12.06.2024 не є предметом оскарження в даній адміністративній справі.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Підстави, за наявності яких здійснюється документальна позапланова перевірка, встановленні пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
Призначення позапланової невиїзної документальної перевірки позивача слугував підпункт 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
Підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статі 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.
Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені у статті 79 Податкового кодексу України.
Відповідно до пунктів 79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
В свою чергу, пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачає, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом, до її початку.
Під час розгляду справи суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, в постанові 02 вересня 2020 року у справі № 820/3426/16, яка полягає у тому, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому особисто чи його уповноваженому представнику копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення.
Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме, підстав для прийняття за її результатами актів індивідуальної дії, зокрема і податкового повідомлення-рішення.
Аналогічна позиція висловлена неодноразово Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 27.01.2015 у справі №21-425а14 визначено, що нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
З урахуванням наведеного, податковий орган, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Конституції України, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак зобов`язаний був вчинити дії аби завчасно (в розумні строки) проінформувати платника податків про початок проведення перевірки щодо нього.
Поряд з цим, суд також зазначає, що головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процесуальних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
За правовим висновком, викладеним Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року по справі №826/17123/18, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
З урахуванням викладеного, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору, й підлягає першочерговому дослідженню.
Повертаючи до обставин справи, позивач зазначає, що йому не було відомо про проведення перевірки, про оскаржувані податкові повідомлення-рішення дізнався в листопаді 2024 року після відкриття виконавчого провадження.
Судом встановлено, що про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача було повідомлено письмовим повідомленням від 26.02.2024 №428 та копією наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 23.02.2024 №1041к «Про проведення документальної позапланової перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 ». Зазначені документи були направлені 01.03.2024 на податкову адресу позивача: АДРЕСА_1 ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення 2102705432818, відповідно до якого лист вручений 05.03.2024, яке долучено до матеріалів справи.
Позивач не надав суду доказів того, що повідомлення та наказ були вручені неналежним чином або що податкова адреса була змінена чи некоректно вказана контролюючим органом.
Суд зазначає, що фізична особа платник податків може мати лише одну податкову адресу, і у разі її зміни зобов`язана повідомити про це контролюючий орган шляхом подання відповідної заяви у визначені строки. Доказів того, що позивач повідомляв податковий орган про зміну своєї адреси чи інші обставини, які б унеможливили належне вручення кореспонденції, суду не надано.
Позивач також не надає доказів подання заяви про бажання отримувати документи від контролюючого органу виключно в електронній формі через Електронний кабінет. За відсутності такої заяви, листування між податковим органом та платником податків здійснюється шляхом надсилання кореспонденції на податкову адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до встановленої процедури вручення поштових відправлень, перевірка документів одержувача, фіксація вручення, а також правильність оформлення повідомлення про вручення є обов`язком працівників поштового зв`язку. Доказів неналежного виконання такими працівниками своїх обов`язків або недостовірності повідомлення про вручення у матеріалах справи немає.
Як видно з матеріалів справи, Акт перевірки від 07.05.2024 №18291/02-32-24-05/2123206077 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 » надіслано 08.05.2024 рекомендованим листом з повідомленням про вручення 2102902536633, проте повернений засобом поштового зв`язку із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Приписами абз. 2 пункту 42.5 ст. 42 ПК України визначено, що у разі коли пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Згідно з п. 42.2. статті 42 ПК України, документи вважаються врученими належним чином, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України, фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Обов`язку контролюючого органу надсилати платнику документи, прийняті за результатами проведення перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної коресп6онденції або повідомлень від податкових органів.
З цього приводу у постанові від 06.08.2019 у справі №520/8681/18 Верховний Суд вказує, що документи контролюючого органу вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Таким чином, суд дійшов висновку, що повідомлення позивача про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки здійснено належним чином, у встановленому порядку та за податковою адресою, яка була в обліку податкового органу.
Щодо доводів позивача про порушення строків прийняття податкових повідомлень - рішень, суд зазначає таке.
Відповідно до абз. 1 п. 102.1. ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2. цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до ст. 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4. ст. 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Законом України від 17 березня 2020р. № 533-ІХ “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)”, який набрав чинності 18 березня 2020 року, до ПК України внесено зміни, зокрема, підрозділ 10 розділу XX “Перехідні положення” доповнено пунктами 52-1 - 52-5.
Відповідно до абзацу 10 п. 52-2. підрозділу 10 розділу XX “Перехідні положення” ПК України на період з 18 березня по 31 травня 2020 р. зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 нього Кодексу.
Законом № 591-IX до п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX “Перехідні положення” ПК України внесені зміни, які набрали чинності 29 травня 2020 р. Згідно з внесеними змінами в абзаці десятому слова та цифри “по 31 травня 2020 р.” замінено цифрами та словами “2020 р., по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)”.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р., на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Крім того, Законом України “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану” від 15 березня 2022 р., № 2120-ІХ (набрав чинності з 17 березня 2022 р.) ст. 102 доповнено пунктом 102.9. такого змісту: “102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи”.
В подальшому п. 102.9. ст. 102 виключено на підставі Закону № 3219-ІХ від 30 червня 2023 року, який набрав чинності 01 серпня 2023 р.
Отже, в період з 18 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, строк давності, передбачений ст. 102 ПК України, був зупинений з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), а в період з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 року - у зв`язку з дією правового режиму воєнного, надзвичайного стану.
У відповідності з підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, станом на 2017 рік) - податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.
Отже, граничний термін подання податкових декларацій для позивача настав 09.02.2018 року.
Таким чином, з 09.02.2018 (граничний термін подачі податкової декларації) до 18.03.2020 (початок дії мораторію) минуло 768 днів.
З 01.08.2023 року закінчився мораторій та зупинення строку давності, згідно ст.102 ПК України.
Відповідно, з 01.08.2023 (відновлено перебіг строків давності) по 23.02.2024 (дата видачі наказу на проведення перевірки) минуло 206 днів. З аналізу наведеного, 974 дні (768 + 206 = 974) минуло від граничної дати подачі податкової декларації для ФОП ОСОБА_1 .
Враховуючи вищенаведене, суд висновує, що контролюючим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з дотриманням чинного законодавства.
Також слід зазначити, що відповідно до п. 102.3 ст.102 ПК України відлік строку давності зупиняється на будь-який період протягом якого: контролюючий орган не може провести перевірку та самостійно визначити суму грошового зобов`язань платника податків у зв`язку із складанням акта про неможливість проведення перевірки (п.п. 102.3.4).
Як свідчать матеріали справи, 11.10.2022, з метою проведення позапланової документальної виїзної перевірки, службовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області здійснено вихід за податковою адресою позивача: АДРЕСА_1 для вручення направлення № 3639 від 11.10.2022 р. на перевірку. Проте, у зв`язку з відсутністю позивача за податковою адресою був складений Акт про відсутність платника податків за податковою адресою №1026/02-32-24-05/2123206077 від 12.10.2022 р., доповідну записку про неможливість проведення документальної перевірки у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням, направлено запит до ГУ НП у Вінницькій області. 
01.12.2023 повторно відповідачем винесено наказ №3390к про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платнику позивача ОСОБА_1 на підставі п.п. 78.1.7 ст.78 ПК України з початком перевірки 30.01.2024 р. Наказ та запит про надання документів направлено позивачу поштовим відправленням з повідомленням про вручення 01.12.2023 р., за податковою адресою. Поштове відправлення отримано позивачем особисто 13.12.2023 р., про що зроблено запис на повідомленні про вручення №2102705311697.
30.01.2024 р., службовими особами відповідача здійснено вихід за податковою адресою платника податків для вручення направлення на перевірку № 450 від 30.01.2024 р., проте в зв`язку з відсутністю позивача за податковою адресою, був складений Акт від 31.01.2024 р., №131/02-32-24-05/ НОМЕР_1 про відсутність позивача за податковою адресою, направлено запит до ГУ НП у Вінницькій області.
Зважаючи на те, що 12 жовтня 2022 року та 31 січня 2023 року, працівниками ГУ ДПС у Вінницькій області складено акти про неможливість проведення перевірки позивача, що відповідає, вимогам п. 102.3 ст. 102 ПК України, то відповідач може реалізувати владні управлінські функції, враховуючи також норми щодо зупинення строку давності, передбаченого вказаним пунктом статті 102 ПК України.
Таким чином, строки, на які посилається позивач, не можуть обчислюватися без урахування періодів їх законодавчого зупинення, а тому твердження позивача про їх сплив є безпідставним.
Щодо дотримання строків проведення перевірки обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 18.06.2020, слід зазначити наступне.
Згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-УІ - цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку (далі - Закон №2464).
У відповідності зі статтею 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464 цей Закон набирає чинності з 1 січня 2011 року.
Положеннями ч. 1 ст.2 Закону №2464 - дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно п. 16 ст. 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Із аналізу наведеного перевірка платника податків – фізичної особи ОСОБА_1 щодо обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 18.06.2020 проведена на підставі та в межах чинного законодавства.
Щодо питання збереження первинних документів платником податків, строку їх зберігання, суд зазначає наступне. 
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (абзац перший п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі – ПКУ)).
Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки (абзац перший п. 85.2 ст. 85 ПКУ).
Згідно з п. 44.3 ст. 44 ПКУ платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених п. 44.1 ст. 44 ПКУ, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше, зокрема, 1095 днів – для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 п. 44.3 ст. 44 ПКУ, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи (абзац перший п.п. 44.3.4 п. 44.3 ст. 44 ПКУ).
Строки зберігання документів та інформації розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої ПКУ, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання – з передбаченого ПКУ граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, – з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів – з дня завершення строку їх дії) (абзац другий п.п. 44.3.4 п. 44.3 ст. 44 ПКУ).
У разі ліквідації платника податків документи, визначені п. 44.1 ст. 44 ПКУ, за період діяльності платника податків не менш як 1825 днів (2555 днів – для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю, відповідно до ст.ст. 39 «Трансфертне ціноутворення» і 39 прим. 2 «Контрольовані іноземні компанії», п. 141.4 ст. 141 ПКУ), що передували даті ліквідації платника податків, у встановленому законодавством порядку передаються до архіву (абзац третій п.п. 44.3.4 п. 44.3 ст. 44 ПКУ).
Передбачені п. 44.3 ст. 44 ПКУ строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених п. 102.3 ст. 102 ПКУ (абзац четвертий п.п. 44.3.4 п. 44.3 ст. 44 ПКУ).
Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ.
Враховуючи те, що платникам податків після початку перевірки необхідно надати у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, то фізична особа – підприємець або фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, повинна зберігати первинні документи понад визначений п. 44.3 ст. 44 ПКУ строк (1825 днів – для первинних документів у разі виплати нерезиденту доходів (прибутків) із джерелом їх походження з України, що оподатковуються в порядку, визначеному п. 141.4 ст. 141 ПКУ, 1095 днів – для інших первинних документів), якщо органом ДПС документальна перевірка не проводилась (у т. ч. більше 5 років).
Отже, підсумовуючи вищевикладене, судом не вбачається порушень процедури проведення документальної перевірки та оформлення акта такої перевірки, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.
Таким чином, саме по собі порушення процедури не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Відтак, допущені контролюючим органом процедурні порушення, у тому числі й ті, що пов`язані, зокрема, з оформленням результатів контролюючого заходу, недотриманням строку прийняття податкових повідомлень-рішень тощо, не можуть слугувати самостійною підставою для звільнення платника податків від відповідальності за вчинені ним податкові правопорушення, та можуть бути прийняті судом до уваги за умови підтвердження належними та допустимими доказами добросовісного виконання таким платником власного податкового обов`язку.
Водночас, позивачем не оспорюється встановлене контролюючим органом правопорушення, з урахуванням наведеного суд такому оцінку не надає.
Відтак, вказане зумовлює висновок про відповідність прийнятих ГУ ДПС у Вінницькій області податкових повідомлень-рішень від 12.06.2024 №0221662405, №0221642405, №0221702405, №0231262405, №0221742405, №0221722405 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, отже такі є правомірними та не підлягають скасуванню.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Суддя Віятик Наталія Володимирівна