ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

13 лютого 2026 року	Справа №160/34931/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій позивач просить:
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) здійснити виплату на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), одноразову грошову винагороду у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 13.04.2021 року він почав проходити строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_4 НГУ та закінчив її проходження у вересні 19.08.2021 року. Одразу по закінченню проходження строкової військової служби ним було укладено контракт про проходження військової служби 19.08.2021 року з військовою частиною НОМЕР_4 НГУ, коли йому виповнилося 23 роки. Зауважив, що його військова служба триває безперервно починаючи з 13.04.2021 року і по сьогоднішній день, на цей час сукупний термін безпосередньої участі у бойових діях становить понад шість місяців. Також відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, наявність незнятої або непогашеної судимості, а також перебування у розшуку — відсутні. Наведені обставини, на думку позивача, підтверджують його право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №7153 та роз`яснень Міністерства оборони України від 21.03.2025 року, проте відповідач відмовив у виплаті такої винагороди, оскільки ОСОБА_1 уклав контракт 26.11.2021 року, тобто не під час воєнного стану. Обмеження, сформульоване командуванням Військової частини позивач вважає протиправним, оскільки воно: не передбачене текстом постанови, суперечить її меті - стимулюванню та визнанню внеску молодих військовослужбовців із підтвердженим бойовим досвідом та порушує принцип справедливості та рівності, закріплений у Конституції України. Також, на думку позивача, відмова у виплаті такій особі, як позивач, суперечить цільовому призначенню постанови, принципу ефективності соціальних гарантій, принципу верховенства права та статті 19 Конституції України. Зауважив, що постанова встановлює єдині критерії — вік до 25 років, проходження служби під час воєнного стану, участь у бойових діях не менше 6 місяців, отримання поранення під час захисту Батьківщини. Жодного критерію "дати першого контракту" не визначено, отже відмова військової частини фактично створює нову категорію виключення, не передбачену законом, що порушує принцип рівності прав та свідчить про дискримінацію. На підставі викладеного, позивач вважає відмову у виплаті незаконною та необґрунтованою, а тому звернувся до суду за відновленням свого права на отримання одноразової грошової винагороди, шляхом зобов`язання відповідача здійснити відповідну виплату.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
30.12.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що датою призову на військову службу позивача є 13 квітня 2021 року, а датою укладення позивачем контракту на проходження військової служби у лавах Національній .гвардії України є 19 серпня 2021 року. Виходячи з дати народження позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), станом на дату введення воєнного стану в Україні (24.02.2022) позивачу перебував у віці 21 року. Таким чином, позивач станом на 24 лютого 2022 року (дата введення воєнного стану в Україні) вже був діючим військовослужбовцем Національної гвардії України та проходив військову службу за контрактом. Отже, у випадку ОСОБА_1 не дотримана (не виконана) третя обов`язкова умова, встановлена пунктом 4 Постанови №153 для надання права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень - факт прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. №64 (тобто після 24 лютого 2022 року), адже вказана особа була призвана на строкову військову службу 13 квітня 2021 року, а пізніше уклала контракт на проходження військової служби 19 серпня 2021 року, тобто обидві ці події відбулися раніше дати введення воєнного стану в України (24 лютого 2022 року). Виходячи з наведеного, відповідач вважає, що на позивача не розповсюджується дія пункту 4 Постанови КМ №153, тому він не може претендувати на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень, передбаченої вказаною правовою нормою. Окрім того, на думку відповідача, вказаним експериментальним проектом було заплановано залучати до проходження військової служби на мотиваційній основі нових військовослужбовців, яких було заплановано залучати до такого проходження військової служби під час дії воєнного стану, а не тих військовослужбовців, які на дату введення воєнного стану в країні (24.02.2022) уже були діючими військовослужбовцями. Виходячи з викладеного, відповідач вважає, що діяв у повній відповідності до частини другої статті 19 Конституції України, тобто на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню внаслідок їх безпідставності та необґрунтованості.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13.04.2021 року проходив строкову військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України (далі – ВЧ НОМЕР_4 Нацгвардії України).
По закінченню проходження строкової військової служби між позивачем та Міністерством внутрішніх справ в особі командира ВЧ НОМЕР_4 Нацгвардії України було вкладено контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб сержантського та старшинського складу. Контракт набрав чинності 26.11.2021 року. Пунктом 3 Контракту передбачено, що він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 (три) роки.
Згідно з витягом із послужного списку ОСОБА_1 :
- у період з 26.11.2021 по 01.02.2023 року він обіймав посаду контролер (кулеметник) 3 відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_5 стрілецького батальйону (з охорони об`єктів ПМЗ) ВЧ НОМЕР_4 Нацгвардії України;
- у період з 01.02.2023 року по 04.11.2024 року - старший контролер (командир 1-го відділення) 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти НОМЕР_5 стрілецького батальйону (з охорони об`єктів ПМЗ) ВЧ НОМЕР_4 Нацгвардії України;
- у період з 05.11.2024 року по 13.11.2024 року - перебував у розпорядженні командира ВЧ НОМЕР_1 Нацгвардії України;
- з 13.11.2024 по теперішній час - проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 Нацгвардії України на посаді номер обслуги 1-ї обслуги гармати 2-го артилерійського взводу 1-ї артилерійської батареї артилерійського дивізіону.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 , виданого 23.01.2025 року, позивач має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни і учасників бойових дій.
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 11.11.2025 року №1950, старший сержант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно в період з 25.11.2024 року по 10.02.2025 року, з 16.02.2025 року по 07.03.2025 року, з 15.03.2025 року по 10.04.2025 року, з 18.04.2025 року по 13.06.2025 року, з 29.09.2025 року по 11.11.2025 року, брав участь у заходах необхідних для збереження оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с.Липці Харківської області.
28.11.2025 року позивачем було подано командиру ВЧ НОМЕР_1 2 корпусу Національної гвардії України рапорт, разом із додатками, в якому він просив доручити відповідним службам ВЧ НОМЕР_1 сформувати та подати до уповноважених органів пакет документів для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 11.02.2025 року №153 та роз`яснень МОУ від 21.03.2025 року.
Листом від 02.12.2025 року №25/102/13-М-155-ЕП ВЧ НОМЕР_1 2 корпусу Національної гвардії України повідомила позивача, що відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень виплачується громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. №2102-ІХ. Оскільки ОСОБА_1 уклав контракт 26.11.2021 року, тобто не під час воєнного стану, під здійснення даної виплати він не підпадає.
Вважаючи протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч.1, ч.3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.14 ст.2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі -Закон № 2011-XII)).
За правилами ч.2 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі - Постанова №153).
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Постанови №153, чинної станом на час її прийняття, було установлено, що учасникам експериментального проекту є громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу; Збройні Сили; Міністерство оборони; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил;
В подальшому, у Постанову №153 вносились зміни та підпунктом 1 пункту 3 зазначеної постанови, у редакції чинній на момент звернення позивачем із рапортом про виплату йому одноразової грошової винагороди та на цей час, визначено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з пунктом 4 Постанови №153, в редакції чинній на момент її прийняття, установлено, що:
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Аналогічні приписи містить пункт 4 Постанови №153 і у редакції чинній на момент звернення позивачем із рапортом про виплату йому одноразової грошової винагороди та на цей час, зокрема, громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується…
Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 №942 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153», яка набула чинності 07.08.2025 року, внесені зміни до Постанови №153, зокрема, пункт 4 доповнений абзацами такого змісту:
«виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу».
Зважаючи на внесені Постановою № 942 зміни до Постанови №153, суд відмічає, що законодавець у такий спосіб усунув прогалини цього нормативного акту щодо права на виплату одноразової грошової винагороди у разі укладення контракту військовослужбовцями, які проходили строкову військову службу.
Позаяк, інше тлумачення приписів Постанови №153, на переконання суду, не відповідало б меті прийняття Постанови №153 підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану та мало б ознаки дискримінації.
За змістом частини 1 статті 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Офіційне опублікування постанов Кабінету Міністрів України здійснюється в газеті "Урядовий кур`єр" та Офіційному віснику України, а також в інших офіційних друкованих виданнях, визначених законом. Крім того, акти Кабінету Міністрів України оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України (ч. 5 ст. 52 Закону України "Про Кабінет Міністрів України").
Постанова Кабінету Міністрів України "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану" від 11.02.2025 року за №153 опублікована в газеті "Урядовий кур`єр" 13.02.2025 року.
Таким чином, Постанова №153 набрала чинності 13.02.2025 року з дня її офіційного опублікування в газеті "Урядовий кур`єр".
Зі змісту положень Постанови № 153 можна дійти висновку, що реалізація права особи на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень можлива виключно за умови дотримання встановлених цією Постановою вимог, які мають існувати в сукупності, а саме:
- вік прийняття або призову на військову службу до 25 років;
- бути особою рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
- бути прийнятим або призваним на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №2102-IX, до набрання чинності цією постановою - 13.02.2025 року у віці до 25 років;
- проходити військову службу;
- брати безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (надалі по тексту також - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності вказаною постановою - 13.02.2025 року, або строком менше шести місяців із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених), або менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни;
- відсутності притягнення до відповідальності два або більше разів за сукупністю дисциплінарних стягнень строку дії яких не закінчився.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виповнилося 25 років під час прийняття на військову службу на підставі контракту про проходження військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб сержантського та старшинського складу.
Станом на 13.02.2025 року (дата набрання чинності Постанови №153) позивач проходив військову службу, що не заперечується відповідачем. 
Період проходження військової служби позивача за контрактом, у тому числі, припадає на час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №2102-IX та до набрання чинності Постанови №153 - 13.02.2025 року у віці до 25 років.
Беручи до уваги викладені вище обставини, суд вважає, що позивачем дотримані визначені Постановою №153 такі умови для отримання одноразової грошової винагороди як: вік прийняття або призову на військову службу до 25 років; бути особою рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення; бути прийнятим або призваним на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за №2102-IX, до набрання чинності цією постановою - 13.02.2025 року у віці до 25 років; проходити військову службу.
Тоді як, відповідач у листі від 02.12.2025 року №25/102/13-М-155-ЕП повідомив про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, оскільки ОСОБА_1 уклав контракт 26.11.2021 року, тобто не під час воєнного стану, а тому, на думку відповідача, позивач під здійснення даної виплати не підпадає.
Наведений у листі від 02.12.2025 року №25/102/13-М-155-ЕП підхід відповідача до тлумачення приписів Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, на переконання суду, є дискримінаційним та не відповідає меті прийняття Постанови №153 - підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану, оскільки розмежовує одну категорію військовослужбовців, які виконують спільні завдання, з огляду на формальні підстави – дату підписання контракту на проходження військової служби. 
Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Слід вказати, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Щодо обраного позивачем способу захисту.
Так, позивач просить суд визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року.
Однак, як зазначалося вище, листом від 02.12.2025 року №25/102/13-М-155-ЕП ВЧ НОМЕР_1 2 корпусу Національної гвардії України повідомила позивача, що відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень виплачується громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. №2102-ІХ. Оскільки ОСОБА_1 уклав контракт 26.11.2021 року, тобто не під час воєнного стану, під здійснення даної виплати він не підпадає.
Суд звертає увагу, що лист від 02.12.2025 року є відповіддю, наданою державним органом відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", та не містить в собі ознак ані нормативного акта, ані акта індивідуальної дії, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
При цьому, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та\або виникнення додаткового обов`язку.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі зазначеного, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, з підстав зазначених у листі від 02.12.2025 року №25/102/13-М-155-ЕП.
Водночас, як вбачається із листа від 02.12.2025 року №25/102/13-М-155-ЕП, такі обставини для призначення позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, як: період протягом якого позивач брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (надалі по тексту також - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), станом на дату набрання чинності вказаною постановою - 13.02.2025 року; наявність у позивача захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни; відсутність притягнення до відповідальності два або більше разів за сукупністю дисциплінарних стягнень строку дії яких не закінчився, відповідачем не встановлювались.
Окрім того, на момент розгляду справи відповідачем не вирішено питання щодо призначення та нарахування позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, її розмір виходячи із строку безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, на дату набрання чинності цією постановою - 13.02.2025 року відповідачем також не обчислено.
Отже, вимога позивача щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити виплату на користь ОСОБА_1 , одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року є передчасною.
Окрім того, у рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи те, що суд не може підміняти суб`єкта владних повноважень та на свій розсуд розраховувати строк безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, на дату набрання чинності цією постановою - 13.02.2025 року та розмір одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, а також з огляду на відсутність нарахування (призначення) позивачу на цей час такої виплати, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити виплату на користь ОСОБА_1 , одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року є такою, що не підлягає задоволенню.
Водночас, враховуючи визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, з підстав зазначених у листі від 02.12.2025 року №25/102/13-М-155-ЕП, порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28.11.2025 року про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
Інші доводи сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем у справі не доведено правомірність оскаржуваної відмови, тоді як позивачем належним чином та в повному обсязі доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
За наведених обставин та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно квитанції ID 6427-3711-6900-0794 позивачем було сплачено судовий збір за подання цієї позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.
Однак, суд звертає увагу, що відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 , виданого 23.01.2025 року, позивач має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни і учасників бойових дій.
Таким чином, позивач звільнений від сплати судового збору.
При цьому, суд роз`яснює ОСОБА_1 про його право на звернення до суду із заявою про повернення сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, з підстав зазначених у листі від 02.12.2025 року №25/102/13-М-155-ЕП.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 28.11.2025 року про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
У задоволені іншої частини позовних вимог – відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса