ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

06 квітня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/305/26	

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 16 лютого 2025 року надійшов адміністративний позов адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач, ГУНП в Київській області) з такими позовними вимогами:
- визнати противоправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані додаткову оплачувану відпустку як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, за 2015 рік у кількості 10 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2017 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2019 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2021 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік у кількості 14 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 136 діб;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 10 діб додаткової оплачуваної відпустки як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, за 2015 рік, за 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2017 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2018 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2019 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2021 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2023 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2024 рік, 14 діб додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік, загальною кількістю 136 діб.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 09 червня 1999 року по 06 листопада 2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2025 грудня - в Національній поліції України, у тому числі: з 07 листопада 2015 року по 05 червня 2022 року - в ГУНП в Луганській області, у період з 06 червня 2022 року по 31 грудня 2025 року - в ГУНП в Київській області.
Відповідно до наказу ГУНП в Київській області від 26 грудня 2025 року № 392о/с позивача звільнено з посади старшого оперуповноваженого сектору агентурно-оперативної роботи відділу кримінальної поліції Бориспільського районного управління ГУНП в Київській області за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 31 грудня 2025 року, з виплатою грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки: за 2015 рік - 3 доби основної відпустки, за 2022 рік - 10 діб основної відпустки; за 2022 рік - 15 діб додаткової відпустки; за 2023 рік - 2 доби основної відпустки; за 2023 рік - 15 діб додаткової відпустки; за 2024 рік - 02 доби основної відпустки; за 2024 рік - 15 діб додаткової відпустки; за 2025 рік - 30 діб основної відпустки; за 2025 рік - 15 додаткової.
Позивач має двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно до статті 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» за час проходження служби в Національній поліції України мала право на додаткову оплачувану відпустку як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, за 2015, 2016 та 2017 роки.
Представник позивача звернувся із запитом від 08 січня 2026 року № 3/26 до ГУНП в Київській області, від 08 січня 2026 року № 5/26 до ГУНП в Луганській області, від 08 січня 2026 року № 4/26 до голови ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області щодо отримання інформації про невикористані позивачем відпустки та виплати компенсації за всі дні невикористаної відпустки.
У відповідь отримано листи від 30 січня 2026 року № 230042026 та від 09 лютого 2026 року № 300482026, якими фактично відмовлено у виплаті компенсації за всі дні невикористані позивачем додаткової відпустки як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років за 2015 рік, та як учаснику бойових дій.
Позивач з такою відмовою не згодна, оскільки з посиланням на положення Закону України «Про відпустки», Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Кодексу законів про працю України вважає, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки. Положення наведених законів не обмежують і не припиняють права на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.
Ухвалою від 23 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.
Від ГУНП в Київській області 10 березня 2026 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.
Відповідно до наказу Головного управління від 26.12.2025 № 392 о/ с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» 31 грудня 2025 року та на підставі вказаного наказу їй здійснено нарахування та виплату грошової компенсації за: 03 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік; 10 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік; 02 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік; 02 доби невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік; 30 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік.
Вказаний наказ не містив інформацію про кількість днів невикористаної ОСОБА_1 додаткової оплачуваної відпустки як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, за 2015 рік та станом на сьогодні доповнень до цього наказу в частині зазначення кількості днів цієї відпустки щодо ОСОБА_1 не відбувалось.
Враховуючи викладене та згідно із вимогами вимог абзацу десятого пункту 8 розділу ІІІ Порядку ГУНП в Київській області не має підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, за 2015 рік.
Щодо виплати поліцейським грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій повідомлено, що соціальний захист поліцейських регламентується розділом IX Закону № 580-VIII.
Компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій передбачена лише для військовослужбовців спеціальним законом, а саме абзацом третім пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Таким чином, для поліцейських законодавством не передбачено можливості заміни додаткової відпустки як учаснику бойових дій грошовою компенсацією.
Грошова компенсація за дні невикористаної відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки», статтею 77-2 Кодексу законів про працю України і пунктом 12 статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1 не нараховувалась і не виплачувалась, законних підстав для нарахування та виплати їй такої компенсації немає.
Від представника позивачки 11 березня 2026 року надійшла відповідь на відзив, в якій викладено мотиви відхилення наведених відповідачем у відзиві заперечень.
Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.
Дослідивши матеріали справи в електронній формі та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.
ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 09 червня 1999 року по 06 листопада 2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ, у тому числі з 07 листопада 2015 року по 31 грудня 2025 року проходила службу в Національній поліції України6 з 07 листопада 2015 по 05 червня 2022 року проходила службу в ГУНП в Луганській області; з 06 червня 2022 року по 31 грудня 2025 року проходила службу в ГУНП в Київській області, що підтверджено наданими в матеріали справи копіями витягів з наказів ГУНП в Луганській області від 30 травня 2022 року № 233 о/с; ГУНП в Київській області від 26 грудня 2025 року № 392о/с, дубліката трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 .
Позивачка 06 листопада 2015 року отримала статус учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням від 06 листопада 2015 року серії НОМЕР_3 .
Позивачка має двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження від 05 листопада 2002 року серії НОМЕР_4 ); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження від 27 лютого 2008 року серії НОМЕР_5 ).
У наказі ГУНП в Луганській області від 30 травня 2022 року № 233 о/с вказано, що ОСОБА_1 не використано: щорічну додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік; додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік.
Відповідно до наказу ГУНП в Київській області від 26.12.2025 № 392 о/с ОСОБА_1 з 31 грудня 2025 року звільнено з посади старшого оперуповноваженого сектору агентурно-оперативної роботи відділу кримінальної поліції Бориспільського районного управління Головного управління Національної поліції в Київській області за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію»; визначено виплатити грошової компенсацію за невикористані щорічні відпустки: кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2015 рік - 03, кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік - 10; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік - 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2023 рік - 02; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік - 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2024 рік - 02; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік - 15; кількість діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2025 рік - 30; кількість діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2025 рік - 15.
Згідно з довідкою Управління кадрового забезпечення ГУНП в Київській області б/д та б/н та згідно довідки управління кадрового забезпечення ГУНП в Луганській області від 25 листопада 2025 року № 3005/111/19-2025 ОСОБА_1 не використала відпустки: за 2015 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій та 10 діб додаткової оплачуваної відпустки, як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років; за 2017 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій; за 2018 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій; за 2019 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій; за 2021 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій; за 2022 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій; за 2023 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій; за 2024 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій; за 2025 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій.
Довідкою ГУНП в Луганській області від 23 грудня 2025 року № 3217/111/19-2025 підтверджено, що згідно з наявними електронними обліками УКЗ ГУНП в Луганській області станом на 22 грудня 2025 року ОСОБА_1 за період проходження служби в ГУНП в Луганській області надавались додаткова оплачувана відпустка, як матері, яка має двох дітей віком до 15 років, за 2016 рік у кількості 10 днів з 25 січня по 03 лютого 2017 року та додаткова оплачувана відпустка, як матері, яка має двох дітей віком до 15 років, за 2017 рік у кількості 10 днів з 22 серпня по 31 серпня 2017 року. За період проходження служби в ГУНП в Луганській області додаткова оплачувана відпустка, як матері, яка мас двох дітей віком до 15 років за 2015 рік не надавалась.
Відповідно до довідки ГУНП в Луганській області від 29 січня 2026 року № 201/111/19-26 підтверджено, що станом на 06 червня 2022 року ОСОБА_1 не використала наступні відпустки: за 2015 рік - 03 доби щорічної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час; за 2017 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій; за 2018 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій; за 2019 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій; за 2021 рік - 14 днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій. Наказом ГУНП в Луганській області від 30 травня 2022 року № 233 о/с з 06 червня 2022 року ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження служби до ГУНП в Київській області. Щорічну оплачувану відпустку за 2022 рік, додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік та додаткову відпустку зі збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій, за 2022 рік ОСОБА_1 в ГУНП в Луганській області не використовувала. Також, під час служби в ГУНП поліції в Луганській області ОСОБА_1 не надавались додаткова відпустка зі збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій за 2015 рік та додаткова оплачувана відпустка, як матері, яка має двох дітей віком до 15 років, за 2015 рік.
Також листом від 30 січня 2026 року № 23004-2026 ГУНП в Київській області повідомлено представника позивача, що при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 про нараховані суми, належні їй у зв`язку із звільненням, перед виплатою зазначених сум письмово повідомлено не було; для проведення індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2024 по 31.12.2025, розраховану з урахуванням індексу інфляції з розрахунку базового місяця - листопад 2015 року законних підстав немає; грошова компенсація за дні невикористаної відпустки, передбачена статтею 16-2 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки», статтею 77-2 Кодексу законів про працю України і пунктом 12 статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивачу не нараховувалась і не виплачувалась та законних підстав для нарахування та виплати їй такої компенсації немає.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 504/96-ВР одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України.
Статтею 5 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII), що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до абзацу першого частини першої, частини третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції (стаття 60 Закону № 580-VIII).
Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість щорічної відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час щорічної відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки. При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. У разі загибелі (смерті) поліцейського таке відрахування не проводиться. Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. У разі загибелі (смерті) поліцейського грошова компенсація за всі невикористані ним дні відпусток, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, виплачується членам його сім`ї, зазначеним в абзаці третьому частини шостої статті 94 цього Закону, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а в разі їх відсутності такі кошти входять до складу спадщини. Відкликання поліцейського із щорічної відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із щорічної відпустки здійснюється за письмовим наказом керівника відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).
Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абзацами сьомим-десятим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.
Суд звертає увагу, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Водночас, зазначені вище норми фактично встановлюють право поліцейського, який є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації поліцейським невикористаної відпустки як учаснику бойових дій, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.
Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-XII.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19, який відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
У справі, що розглядається, суд зазначає, що положення Закону № 3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 200/13837/19-а та від 11 листопада 2021 року у справі № 200/1175/20-а.
Щодо тверджень відповідача, що у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин через внесення змін до частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII та її викладення в іншій редакції, застосуванню підлягають виключно положення цього Закону як спеціального, та якими не визначено права поліцейських на отримання грошової компенсації за невикористані ними дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій, то суд відхиляє їх як безпідставні з огляду на таке.
Редакція частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, яка діяла до 05 жовтня 2023 року, також не визначала права поліцейських - учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані ними дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій. Разом з цим Верховний Суд у вище наведених постановах таке право поліцейських підтвердив і у подальшому від своєї правової позиції не відступав. Тому суд вважає, що зміна редакції частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, якою знову ж таки не врегульовано спірне питання, жодним чином не нівелює правові висновки Верховного Суду щодо права поліцейських на отримання такої грошової компенсації.
Аналіз наведених правових норм серед іншого дає суду підстави для висновку, що чинним законодавством закріплено гарантії військовослужбовців - жінок, одиноких матерів на отримання, окрім основної щорічної відпустки, за наявності передбачених законом підстав, додаткових відпусток, зокрема, щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.
Як встановлено судом, позивач має двох дітей, яким в 2015 році не виповнилось ще 15 років, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було 13 років, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - 7 років.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач відповідає статусу матері, яка має двох або більше дітей віком до 15 років, а отже мала право, окрім основної щорічної відпустки, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових, на додаткову відпустку на підставі статті 19 Закону України «Про відпустки».
Вищеописаними матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 під час проходження служби в Національній поліції України не використала: додаткову оплачуваної відпустку як жінка, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, за 2015 рік - 10 діб, додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік - 14 діб, за 2017 рік - 14 діб, за 2018 рік - 14 діб, за 2019 рік - 14 діб, за 2021 рік - 14 діб, за 2022 рік - 14 діб, за 2023 рік - 14 діб, за 2024 рік - 14 діб, за 2025 рік - 14 діб.
Проте відповідач всупереч вище наведених правових норм не визначив у наказі про звільнення зі служби в поліції виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за дні невикористаної нею додаткової відпустки як учаснику бойових дій та як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, та не виплатив позивачці грошову компенсацію за такі відпустки, чим допустив протиправну бездіяльність.
При цьому суд вважає, що відсутність в наказі ГУНП в Київській області від 26 грудня 2025 року № 392о/с, за яким позивачку звільнено зі служби в поліції, інформації про виплату компенсації за невикористані ОСОБА_1 у 2015 році дні додаткової відпустки як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, у 2015, 2017, 2018, 2019, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, не звільняє відповідача від обов`язку нарахувати та виплатити позивачці таку грошову компенсацію.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Щодо стягнення на користь позивачки понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката, які позивачка сплатила у зв`язку з розглядом справи, суду надано: договір про надання юридичних послуг від 05 січня 2026 року № 210, додаток № 1 до договору договір про надання юридичних послуг від 05 січня 2026 року № 210, акт здачі-приймання наданої правничої допомоги від 14 лютого 2026 року № 58/26, квитанцію від 14 лютого 2026 року № 58.
Дослідженням договору про надання юридичних послуг від 05 січня 2026 року № 210 встановлено, що адвокат Пупинін О.М. (далі - Юрист) та ОСОБА_1 (далі - Клієнт) уклали цей договір про таке:
за цим договором Юрист зобов`язується: представляти інтереси ОСОБА_1 в усіх судах України; робити запити до підприємств, установ, організацій для збору доказів по справі; надавати усні та письмові консультацій з питань, що стосується даної справи; готувати позови, заяви, скарги, відзиви, заперечення, клопотання для досягнення позитивного результату по даній справі (пункт 2.1 Договору);
за роботу, виконану Юристом, Клієнт здійснює оплату згідно умов викладених у Додатку № 1 до цього Договору, але це не позбавляє Клієнта права здійснювати оплату шляхом внесення авансових платежів в розмірі узгодженому Сторонами (пункт 3.1 Договору);
факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг (пункт 3.2 Договору);
гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок Юриста (пункт 3.3 договору);
цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє невизначений час до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань або його розірвання за ініціативою любої з Сторін (пункт 4.1 Договору);
моментом виконання зобов`язань Юристом є винесення рішення судом касаційної інстанції (пункт 4.2 Договору).
У додатку № 1 до договору про надання юридичних послуг від 05 січня 2026 року № 210 визначено такі тарифні ставки винагороди (гонорару): попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація - 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів - 500,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, апеляційна скарга, касаційна скарга) - 3000,00 грн; підготовка процесуальних документів по справі (відповідь на відзив, клопотання, заява, відповідь на апеляційну скаргу, тощо ) - 1000,00 грн; представництво в судах усіх інстанцій - за 1 годину представництва - 500,00 грн.
Згідно з актом здачі-приймання наданої правничої допомоги від 14 лютого 2026 року № 58/26 Юрист та Клієнт склали цей акт про те, що на підставі договору про надання юридичних послуг від 05 січня 2026 року № 210 Юристом надана правнича допомога при підготовці адміністративного позову Клієнта до ГУНП в Київській області, а саме: попереднє опрацювання матеріалів, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, консультація - 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 08.01.2026 вих. № 3/26 до ГУНП в Київській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів - 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 08.01.2026 вих. № 5/26 до ГУНП в Київській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів - 500,00 грн; складання і направлення адвокатського запиту від 08.01.2026 вих. № 4/25 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області, збір інформації та документів, аналіз отриманих по запиту матеріалів - 500,00 грн; підготовка процесуального документу по справі (позовна заява) - 3000,00 грн, а всього - 5000,00 грн.
Також в акті зазначено, що підписанням цього Акта Клієнт підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень Договору про надання юридичних послуг від 05 січня 2026 року № 210, а також не має претензій до Юриста стосовно отриманих від нього послуг, вказаних у цьому Акті.
Квитанцією від 14 лютого 2026 року № 58 підтверджено отримання Юристом від Клієнта 5000,00 грн за надану послугу відповідно до акта здачі-приймання наданої правничої допомоги від 05 січня 2026 року № 210.
Судом установлено, що витрати позивачки на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 5000,00 грн підтверджені належними та допустимими доказами, стосуються справи, що розглядається, у них наявні необхідні дані, які підтверджують обсяг та перелік наданих послуг і виконаних робіт, здійснених адвокатом.
Суд вважає такі витрати співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), витраченим на їх виконання часом, обсягом наданих послуг тощо, а тому не знаходить підстав для їх зменшення.
Оскільки позов підлягає задоволенню, понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивачка згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена.
Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Пупиніна Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (місцезнаходження: 01601, Київська область, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15, код ЄДРПОУ 40108616) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати противоправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, за 2015 рік у кількості 10 діб, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, за 2017 рік у кількості 14 діб, за 2018 рік у кількості 14 діб, за 2019 рік у кількості 14 діб, за 2021 рік у кількості 14 діб, за 2022 рік у кількості 14 діб, за 2023 рік у кількості 14 діб, за 2024 рік у кількості 14 діб, за 2025 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 136 діб.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, за 2015 рік у кількості 10 діб, додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, за 2017 рік у кількості 14 діб, за 2018 рік у кількості 14 діб, за 2019 рік у кількості 14 діб, за 2021 рік у кількості 14 діб, за 2022 рік у кількості 14 діб, за 2023 рік у кількості 14 діб, за 2024 рік у кількості 14 діб, за 2025 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 136 діб.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисячі дев`ятсот гривень 00 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	К.О. Пляшкова