ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/1804/26	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П. 	
Провадження № 33/817/200/26 	Доповідач - Лекан І.Є.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є. 
ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року, 
встановила:
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір. 
Як визнав доведеним суд, ОСОБА_1 19.01.2026 о 11:50 год. в м. Тернополі на вул. Тарнавського,1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

На вказану постанову суду 25 березня 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати.

Ознайомившись з матеріалами апеляційної скарги, вважаю, що апелянту слід відмовити у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.02.2026 року та повернути скаргу з таких підстав.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як вбачається, апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав після закінчення строку апеляційного оскарження. В обґрунтування причин пропуску строку апелянт зазначив, що про оскаржувану постанову дізнався 23.03.2026, коли отримав листа від УПП в Тернопільській області із вимогою прибути для виконання постанови та листа виконавчої служби із постановою про відкриття виконавчого провадження. Також посилається на воєнний стан.

Однак, зазначені причини не можуть бути визнані поважними, оскільки відповідно до матеріалів провадження, копія постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.02.2026 року, яку оскаржує апелянт, була вручена ОСОБА_1 16.02.2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.п. 21), тому посилання апелянта на те, що він дізнався про оскаржувану постанову 23.03.2026, є необгрунтованим.
Твердження апелянта, що листа з копією постанови 16.02.2026 отрималала сусідка, є непереконливими та нічим не підтверджені, як і не підтверджені посилання апелянта на воєнний стан, тривалі тривоги, відключення електроенергії. 

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
За таких обставин, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Оскільки наведені підстави пропуску строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду від 02.02.2026 року слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, 
постановила:
Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.02.2026 року та повернути йому апеляційну скаргу разом з додатками. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя