ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3264/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Принцевської Н.М.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Асташенкова О.І., у порядку самопредставництва;
від відповідача: не з`явився;
від третьої особи: Мельничук М.С., у порядку самопредставництва;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Фокус+” та Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради
на рішення Господарського суду Одеської області 
від 06.11.2025 (повний текст складено 13.11.2025)
у справі № 916/3264/25
за позовом: Одеської міської ради
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Фокус+”
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради
про: стягнення штрафу за договором оренди земельної ділянки у розмірі 1 261 342,94 грн,

суддя суду першої інстанції: Петров В.С.
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 04.03.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 Одеська міська рада (далі також – Позивач, Містка рада, ОМР) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фокус+" (далі також – Відповідач, ТОВ «Фокус+», Товариство) про стягнення штрафу за договором оренди земельної ділянки у розмірі 1 261 342,94 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем умов Договору оренди земельної ділянки від 20.08.2024, укладеного між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фокус+", зокрема, щодо своєчасної сплати орендної плати, у зв`язку з чим Одеською міською радою нараховано Товариству штраф у розмірі 1 261 342,94 грн відповідно до п. 4.7 Договору оренди землі.
В процесі розгляду даної справи Господарським судом Одеської області (ухвала від 18.08.2025) залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради.
Крім того, з боку ТОВ “Фокус+” до суду першої інстанції було подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 99%, а саме - до 12 613,43 грн. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.11.2025 у справі №916/3264/25 позов Одеської міської ради задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фокус+” на користь Одеської міської ради штраф за договором оренди землі від 20.08.2024 у розмірі 630 671,47 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 136,11 грн. У задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено. Витрати по сплаті судового збору покладені на Відповідача.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість, доведеність та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, заявлених Міською радою, враховуючи те, що Відповідачем не було виконано зобов`язання за Договором оренди землі від 20.08.2024 щодо здійснення орендної плати, передбаченої п.п. 4.1, 4.3 Договору, шляхом сплати останньої у строк до 30.09.2024, внаслідок чого Позивачем правомірно нараховано Відповідачу штраф відповідно до п. 4.7 вказаного Договору.
Але, частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог Міської ради, суд взяв до уваги, зокрема, що Позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків, внаслідок порушення Відповідачем взятих на себе зобов`язань, що Відповідач, в свою чергу, не звертався із заявою про розстрочення виконання цього судового рішення, тому, ураховуючи принцип збалансованості інтересів сторін, та виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд першої інстанції частково задовольнив клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій шляхом зменшення розміру штрафу на 50% від розрахованої Позивачем суми, а не на 99% як просило ТОВ “Фокус+”.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю “Фокус+” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2025 у справі №916/3264/25 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фокус+” 630 671,47 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фокус+” задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фокус+” на користь Одеської міської ради штраф у розмірі 126 134,29 грн. Стягнути з Одеської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фокус+” витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 352,07 грн. та витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 15 000,00 грн. 
Товариство вважає, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, не забезпечивши повного відновлення принципу справедливості, розумності та пропорційності цивільно-правової відповідальності.
Так, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Відповідач наводить узагальнено наступні доводи:
- у даному випадку покарання не є спів розмірним збиткам Позивача, оскільки доказів їх існування Міською радою не надано взагалі. Водночас, як зазначив Конституційний суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013, неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора; 
- судом першої інстанції не взчто до уваги те, що Одеською міською радою одночасно поданоа 5 позовів до ТОВ «Фокус+» про стягнення штрафу на загальну суму 2 481 082,28 грн. При цьому, апеллянт звертає увагу на те, що відповідно до п. 4.7 Договору оренди, розмір штрафу за несвоєчасно внесену орендну плату скаладає 100% річної орендної плати, встановленої цим Договором;
- прострочення оплати за договором оренди становить лише 7 днів, що не заподіює 
реальної шкоди для Одеської міської ради, яка навить не звертає на це увагу, а лише зазначає про порушення умов Договору;
- зі сторони Товариства спірний випадок є прецедентний, адже раніше ТОВ «Фокус+» не порушувало зобов`язання зі сплати орендних платежів, податкових і тп.;
- порушення умов Договору оренди відбулось внаслідок неможливість здійснення оплати у зв`язку з відсутністю інтернет-зв`язку з 30.09.2024 по 05.10.2024 за місцем знаходження Відповідача, а саме: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 73/2, що не було враховано судом першої інстанції;
- посилання місцевого господарського суду на те, що Відповідачем не надано підтвердження відсутності інтернет зв`язку за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. 10, яка зазначена в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як місцезнаходження Відповідача, є помилковим, оскільки суд не взяв до уваги, що чинне законодавство (ч. 1 ст. 93 Цивільного кодексу України, Закон України «Про господарськи товариства» тощо) передбачає можливість місця знаходження за фактичним місцем ведення діяльності, а відтак, законом не передбачено, що «місцезнаходження» дорівнює «місцю реєстрації». Проте, місцевий господарський суд відмовив у долученні до матеріалів справи доказів щодо відсутності інтернет-з`єднання за адресою реєстрації ТОВ «Фокус+»;
- суд першої інстанції не врахував, що у справах №916/3373/25, №916/3387/25, №916/3332/25, №916/3331/25, які розглядались Господарським судом Одеської області за аналогічними позовами Одеської міської ради до ТОВ «Фокус+» про стягнення штрафу за прострочення сплати орендної плати за земельні ділянки, судом було зменшено розмір неустойки на 90%. Отже, неоднакове сприйняття розміру шкоди при аналогічних правовідносинах не може свідчити про застосування судом першої інстанції принципу справедливості при ухваленні судового рішення;
- у даному випадку фактично, судом було застосовано до ТОВ «Фокус+» каральну санкцію у розмірі 630 тисяч гривень, що є надмірним штрафом за прострочення у 7 днів та відсутності боргу у період всієї дії Договору.
Окремо апеллянт звертає увагу на те, що при розрахунку прострочення за Договором оренди землі на 7 календарних днів по подвійній обліковій ставці НБУ за кожен день прострочення, тобто з 30.09.2024 по 07.10.2024 на суму місячного орендного платежу у розмірі 105 111,91 грн., пеня складе 597,36 грн. (облікова ставка НБУ у той період складала 13%). Натомість суд першої інстанції стягнув з ТОВ «Фокус+» штраф у розмірі 630 671,47 грн. що у 1056 разів перевищує розмір пені у вказаний період.
Детальніше доводи ТОВ «Фокус+» викладені в апеляційній скарзі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2025, у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Фокус+” на рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2025 у справі №916/3264/25; продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк та призначено справу №916/3264/25 до розгляду на 04.03.2026 об 11:00 год. Крім того, даною ухвалою позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цій строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався та свого відзиву до суду не надав, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас, з рішенням Господарського суду Одеської області від 06.11.2025 у справі №916/3264/25 також не погодився Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради (далі також – Департамент), у зв`язку з чим звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги Одеської міської ради задовольнити у повному обсязі, а саме: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фокус+” на користь Одеської міської ради штраф у розмірі 1 261 342,94 грн.
В своїй апеляційній скарзі Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що до позовної заяви додано наступні докази понесення збитків: договір оренди, в якому встановлена сума орендної плати та граничні строки оплати, виписка по рахунку від 08.10.2024 із зазначенням дати надходження коштів, лист-вимогу Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради від 30.10.2024 №01-13/2064 щодо прострочення сплати орендної плати та розрахунок штрафу.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції проігноровані твердження Департаменту та Одеської міської ради, що невиконання зобов`язань за договорами оренди землі комунальної форми власності, або їх несвоєчасне виконання, негативно впливає на наповнення бюджету територіальної громади Одеси, як наслідок – ключові бюджетні напрямки отримують недофінансування. 
Крім того, третя особа вказує, що судом при зменшенні штрафу не враховані доводи Департаменту щодо його імперативності та законодавчого закріплення саме 100%, оскільки Спірний Договір укладений на основі Типового договору оренди землі, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 М» 220 «Про затвердження типового договору оренди землі».
Водночас, Департамент переконаний у тому, що застосування норм Г осподарського кодексу України є помилковим, оскільки Господарський кодекс не є джерелом права, яке визначає порядок користування землею або відповідальність за порушення зобов`язань із договорів оренди земельних ділянок.
Також, на переконання апеллянта, зменшуючи розмір штрафу на 50% суд позбавив неустойку превентивного ефекту, а отже — нівелював саму мету санкції, передбаченої договором і законом. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.12.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2025 у справі №916/3264/25; продовжити розгляд апеляційної скарги Департаменту на розумний строк; об`єднано її до сумісного розгляду з апеляційною скаргою ТОВ “Фокус+” та призначено до розгляду на 04.03.2026 об 11:00 год. Також, вказаною ухвалою сторонам встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
05.01.2026 до суду надійшов відзив ТОВ “Фокус+” на апеляційну скаргу Департаменту, в якому Відповідач не погоджується з останньою та просить суд залишити її без задоволення.
Відзив ТОВ “Фокус+” повністю відтворює позицію Відповідача, яка викладена останнім в його апеляційний скарзі, доводи якої наведені у даній постанові вище.
Одеська міська рада не скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, але, згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання 04.03.2026 з`явились представники Одеської міської ради та Департаменту, які підтримали апеляційну скаргу третьої особи, просили її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у позові та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позов задовольнити повністю. Водночас, представник Департаменту та представник Міської ради заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги відповідача та просили залишити останню без задоволення.
Представник ТОВ “Фокус+” у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У судовому засіданні 04.03.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, заслухавши представників учасників справи, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
З огляду на матеріали справи вбачається, що 20.08.2024 між Одеською міською радою (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фокус +" (Орендар) укладено Договір оренди землі (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору Орендодавець надає, аОорендар приймає у строкове, платне володіння, користування земельну ділянку, площею 1,7563 га, кадастровий номер 5110137600:50:004:0028, яка розташована за адресою: місті Одеса, вулиця Головатого отамана, 73/2, вид цільового призначення – 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. 
Згідно з п. 2.1 Договору в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 1,7563 га, у тому числі по угіддях: землі під будівлями та спорудами промислових підприємств - 1,7563 га.
Відповідно до п. 2.2 Договору на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення виробничо-технічного призначення, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю “Фокус +” на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 05 листопада 2012 року, право власності на які зареєстровано Комунальним підприємством “Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості” 18.12.2012 року в книзі: 115неж-90, номер запису: 3598, реєстраційний номер: 38655183. Інженерне забезпечення об`єкту - від існуючих міських мереж.
Пунктом 2.3 Договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладання договору становить: 25 226 858,85 грн, згідно з витягом № НВ-5100551292024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних, сформованого 27.03.2024 року.
Положеннями п. 3.1 Договору встановлено, що він укладено на 15 (п`ятнадцять) років, до реалізації планувальних рішень території, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.
Орендна плата за земельну ділянку площею 1,7563 га, розрахована у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає: 1261342,94 грн на рік. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій безготівковій формі (п. 4.1 Договору),
Приписами п. 4.3 Договору встановлено, що орендна плата вноситься Орендарем рівними частинами за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця на відповідний рахунок.
Відповідно до п. 4.4 Договору, Орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності.
Згідно з п. 4.7 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, у 10-денний строк сплачується штраф у розмірі 100% річної орендної плати, встановленої Договором; стягується пеня у розмірі, розмір якої визначається Податковим кодексом України.
Орендар несе цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність за порушення земельного законодавства згідно з законами України. За невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору (п. 13.1 Договору).
Вказаний Договір підписаний представниками сторін та містить відтиск печатки орендодавця, а також посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1657.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.02.2025 №412128513 за ТОВ “Фокус +” проведено державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2992020751101) за кадастровим номером: 5110137600:50:004:0028, загальною площею 1,7563 га.
Водночас, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.07.2025 № 434000601, ТОВ “Фокус +” на праві власності належать закінчений будівництвом об`єкт – нежитлові будівлі, загальною площею 4393,8 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Головатого отамана, буд. 73/2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2928345351100.
Департаментом архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради нараховано ТОВ “Фокус+” орендну плату у наступних розмірах:
- за серпень 2024 (з 20.08.2024) у сумі 40688,48 грн. з кінцевим терміном сплати – 30.09.2024,
- за вересень 2024 - у розмірі 105111,91 грн. з кінцевим терміном оплати – 30.10.2024. 
Відповідно до виписки по рахунку від 08.10.2024 ТОВ “Фокус+” 07.10.2024 здійснило оплату у розмірі 105111,91 грн. з призначенням платежу: “орендна плата за землю за адресою вул. Отамана Головатого, 73/2”.
Згідно з випискою по рахунку від 31.10.2024 ТОВ “Фокус+” 30.10.2024 здійснило оплату у розмірі 105111,91 грн. з призначенням платежу: “орендна плата за землю за адресою вул. Отамана Головатого, 73/2”.
Відповідно до виписки по рахунку від 12.11.2024 ТОВ “Фокус+” 11.11.2024 здійснило оплату у розмірі 40688,48 грн. з призначенням платежу: “орендна плата за землю за адресою вул. Отамана Головатого, 73/2”.
Згідно з випискою по рахунку від 23.11.2024 ТОВ “Фокус+” 22.11.2024 здійснило оплату у розмірі 105111,91 грн. з призначенням платежу: “орендна плата за землю за адресою вул. Отамана Головатого, 73/2”.
Судом першої інстанції встановлено, що Департамент у листі №01-19/246 від 17.07.2025 повідомив Юридичному департаменту Одеської міської ради про те, що платіж від 07.10.2024 у сумі 105111,91 грн. враховано в рахунок сплати за серпень 2024 (у сумі 40688,48 грн.) та вересень 2024 (у сумі 64423,43 грн.); платіж від 30.10.2024 у сумі 105111,91 грн. враховано в рахунок сплати за вересень 2024 (у сумі 40688,48 грн.) та жовтень 2024 (у сумі 64423,43 грн.); платіж від 11.11.2024 у сумі 40688,48 грн. враховано в рахунок сплати за жовтень 2024.
Оскільки Відповідачем було порушено умови п. 4.3 розділу 4 Договору, а саме сплачено орендну плату за серпень 2024 у розмірі сумі 40688,48 грн. лише 07.10.2024, тобто з порушенням встановленого Договором (прострочення становить 7 днів, враховуючи те, що відповідно до умов Договору Відповідач мав здійснити таку оплату до 30.09.2024 включно), Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради (правонаступник Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради) на підставі п. 4.7 розділу 4 Договору нараховано штраф у сумі 1 261 342,94 грн.
30.10.2024 Департамент направив на адресу ТОВ "Фокус +" претензію від 30.10.2024 № 01-13/2064, в якій повідомив про необхідність сплати штрафу, нарахованого відповідно до п. 4.7 Договору оренди землі від 20.08.2024, у розмірі 1 261 342,94 грн. у 10-денний строк.
Листом від 27.11.2024, який зареєстрований Позивачем 15.01.2025 (т. 1 а.с. 92) ТОВ "Фокус +" повідомило Департаменту, що Відповідач не мав можливості виконати свої обов`язки зі сплати орендної плати за земельні ділянки за серпень 2024 у строки, визначені у Договорі оренди землі, якій настав 30.09.2024, оскілки в період з 30.09.2024 по 05.10.2024 за адресою віддаленого сервера (м. Одеса вул. Ганса Германа 1/5) був відсутній інтернет-зв`язок з причини відновлення магістральних кабельних ліній, пошкоджених внаслідок повітряних атак з боку РФ по інфраструктурі м. Одеса. ТОВ "Фокус +" зазначило, що з міркувань безпеки файли усіх цифрових електронних підписів зберігаються на віддаленому сервері, з яким у цей період не було зв`язку. Після відновлення інтернет-зв`язку, ТОВ "Фокус +" відразу ж виконало свій обов`язок та сплатило орендну плату 07.10.2024.
До означеного листа Відповідачем додано пояснювальний лист компанії-постачальника інтернет-послуг ТОВ “Скайлайн Телеком” від 27.11.2024 вих.№27112024/02.
У вказаному листі ТОВ «Скайлайн телеком» повідомило ТОВ "Фокус +", що за адресою надання послуг: м. Одеса вул. Ганса Германа 1/5 за договором № 010921/01 від 01.09.2021 був відсутній зв`язок з 30.09.2024 по 05.10.2024 з причин відновлення кабельних ліній, пошкоджених внаслідок повітряних атак країни-агресора по інфраструктурі Одеси, а також лист-довідку за вих. №22082025/02 від 22.08.2025, в якій ТОВ “Скайлайн Телеком” повідомило, що 13.09.2024 масований ракетний удар по місту Одеса призвів до перебоїв електроживлення на їхньому майданчику, розташованому за адресою: провулок Газовий, 8, що в свою чергу дало велике навантаження на генератор, що вийшов з ладу 15.09.2024, що призвело до неможливості надання послуг доступу до мережі Інтернет з даного майданчика. При цьому роботи по переходу на технологію ГПОН зайняли 10 днів та завершилися 26.09.2024 року. Проведення цих робіт також ускладнила атака на припортову інфраструктуру м. Одеса 20.09.2024, в результаті чого був пошкоджений магістральний кабель по провулку Газовий. 
Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Насамперед, враховуючи положення ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою суд апеляційної інстанції, зокрема, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та з огляду на те, що апелянтами оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині розміру зменшення штрафу за прострочення орендної плати Відповідачем, виходячи з відсутності заперечення зі сторони Відповідача факту прострочення орендної плати, колегія суддів у даному випадку переглядає рішення місцевого господарського суду лише в частині зменшення заявленого Позивачем до стягнення з Відповідача штрафу на 50%.
Відповідно до приписів статей 11, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України договір як підстава для виникнення цивільних прав та обов`язків є обов`язковим для виконання сторонами і за загальним правилом сторони не мають права змінити умови відповідного зобов`язання в односторонньому порядку, а повинні виконувати його належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Фокус+» не виконав свої зобов`язання зі внесення орендної плати за користування земельною ділянкою у серпні 2024, у визначений Договором строк, що визнається Відповідачем.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Відповідач допустив порушення зобов`язання, що є підставою для застосування відповідальності, встановленою п. 4.7 розділу 4 Договору, а саме: нарахуванню штрафу в розмірі 100% відсотків річної орендної плати.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.
За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
У даному випадку Договір, укладений між Одеською міською радою та ТОВ "Фокус +", відповідає Типовому договору оренди землі, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220 та який передбачає наявність у договорі умови про сплату штрафу у розмірі 100 відсотків річної орендної плати у випадку несвоєчасної її оплати.
Так, відповідно до п. 4.7 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, у 10-денний строк сплачується, зокрема, штраф у розмірі 100% річної орендної плати, встановленої Договором.
При цьому, згідно з п. 4.3 розділу 4 Договору, орендна плата вноситься Орендарем рівними частинами за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця на відповідний рахунок.
Згідно з п. 4.4 розділу 4 договору Орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності.
Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця, зокрема, право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.
Вказане також кореспондується з п.п. 9.1.2 п. 9.1 розділу 9 Договору, в якому встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Як вже зазначалось, судом встановлено, а учасниками цієї справи не заперечується, що ТОВ «Фокус+» порушило умови п. 4.3 розділу 4 договору, а саме сплатило кошти у розмірі 40 688,48 грн. за серпень 2024 року лише 07.10.2024, тобто з порушенням строку, встановленого Договором (прострочення становить 7 днів), внаслідок чого Департаментом архітектури обґрунтовано на підставі п. 4.7 розділу 4 Договору нараховано штраф у сумі 1 261 342,94 грн. як 100% річної орендної плати, встановленої цим Договором.
Апеляційною колегією встановлено, що відповідне нарахування проведено арифметично правильно, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 1 261 342,94 грн. штрафу.
За ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Правовий аналіз зазначеної норми свідчить про те, що вона не є імперативною та застосовується за визначених умов та на розсуд суду.
За відсутності в законі переліку виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.
При цьому, винятковими є такі обставини, які дозволяють суду, а не зобов`язують його зменшити нараховані в силу закону чи договору штрафні санкції. Інакше нівелюється юридичне значення винятковості обставин та право суду на зменшення таких штрафних санкцій.
Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку. Тому, передбачені законодавством санкції повинні застосовуватися у разі порушення зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18 вказано, що суд з власної ініціативи може зменшити розмір неустойки (пені) до розумного розміру, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості й пропорційності.
Судова колегія наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №918/116/19.
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 звертав увагу на те, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями ст. 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (аналогічний висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22).
Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховуються такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі №922/266/20): ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.
Також, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.
Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.
Питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236 - 238 Господарського процесуального кодексу України).
Так, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
У постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою для зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Наведені висновки узгоджуються з нормами закону, які регулюють можливість зменшення розміру штрафних санкцій та є засобом недопущення їх використання ані як засобу для отримання необґрунтованих доходів, ані як способу уникнути відповідальності. У питанні про зменшення розміру неустойки, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, суд щоразу виходить з конкретних обставин. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема практиці Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23, від 09.11.2023 у справі №902/919/22).
Саме суд першої та апеляційної інстанцій користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (правові висновки Верховного Суду у постановах у справі №925/74/19, від 02.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/2455/20) та ін).
Апеляційний суд зазначає, що у даній справі наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. 
Доказів того, що порушення зобов`язання завдало збитків Позивачу, матеріали справи не містять.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним критеріям, є обмеження розміру санкцій які присуджені до стягнення.
Така позиція суду відповідає висновку, що викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/471/18.
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
В контексті наведеного судова колегія враховує у даному випадку, що:
- прострочення оплати Відповідачем орендної плати за Договором оренди землі від 20.08.2024 мало місце незначний проміжок часу - всього 7 календарних днів;
- таке прострочення відбулось вперше, що не спростовує Орендодавець та вбачається з матеріалів свправи;
- розмір суми прострочення незначний і становить 40 688,48 грн., яка є сумою орендної плати за серпень 2024 (з 20.08.2024);
- в матеріалах справи відсутні докази того, що Відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором від 20.08.2024;
- Позивачем подано п`ять позовів про стягнення з відповідача штрафу на загальну суму 2 481 082,28 грн;
- суду не надано доказів понесення Позивачем збитків. Одеська міська рада навіть не зазначає про це, посилаючись лише на порушення умов Договору;
- у діях Відповідача відсутній прямий умисел, спрямований на порушення зобов`язання;
- розмір простроченої суми становив 40 688,48 грн., в той час як Позивач просить стягнути суму штрафу 1 261 342,94 грн., тобто значно більшу суму.
З огляду на викладене та на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання, враховуючи, що суду не надано доказів заборгованості відповідача, а також виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, беручи до уваги кризову ситуацію, яка склалася в державі внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України та не могла не вплинути негативно на фінансовий стан відповідача, суд, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми штрафу на 50 %, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.
Судова колегія відхиляє апеляційні доводи Департаменту, який зазначає, що доказами понесення збитків у даному випадку слід вважати Договір оренди, в якому встановлена сума орендної плати та граничні строки оплати, виписку по рахунку від 08.10.2024 із зазначенням дати надходження коштів, лист-вимогу Департаменту від 30.10.2024 №01-13/2064 щодо прострочення сплати орендної плати та розрахунок штрафу, оскільки наведені документи, по-перше, не є такими доказами, а, по-друге, предметом даного судового розгляду є стягнення штрафних санкцій, що, в свою чергу, не є основним доходом Позивача і не може впливати на його господарську діяльність.
Посилання Департаменту на умови Типового договору, в якому закріплено розмір штрафу не рівне 100%, не спростовує можливості суду, встановленої законодавством, зменшити розмір останнього на підставі саме ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.
Водночас, зауваження Департаменту відносно того, що суд першої інстанції помилково застосував норми Господарського кодексу України є хибними, оскільки з оскаржуваного рішення вбачається, що місцевим господарським судом були застосовані норми Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, а також взято до уваги сталу позицію Верховного Суду з розгляду аналогічних питань щодо можливості зменшення розміру неустойки.
Щодо посилання ТОВ «Фокус+» на існування тотожних справ, в яких місцевий господарський суд зменшив штраф на 90%, що було підтримано судом апеляційної інстанції при перегляді відповідних справ (№916/3331/25, №916/3387/25, №916/3373/25), то судова колегія зазначає, що зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання) в кожному окремому випадку має дискреційний характер. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У справі “Трофимчук проти України” Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Тому, інші доводи апелянтів, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та, з урахуванням обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок суду.
Відтак, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, колегія суддів приходить висновку, що апелянтами не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційних скарг ані Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради, ані ТОВ «Фокус+».
Пунктом 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін, а апеляційних скарг Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фокус+» – без задоволення.
З огляду на те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, понесені заявниками апеляційних скарг у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають та залишаються за апелянтами.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фокус+» та Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2025 у справі №916/3264/25 залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений та підписаний 05.03.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Принцевська Н.М.