ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
(додаткове)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року 	м. Харків	Справа № 922/22/26 	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Погорелової О.В

розглянувши заяву позивача - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про ухвалення додаткового рішення у справі 
за позовом 	Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків 	
до 	Приватного підприємства "Наступник", м. Харків 	
про 	стягнення коштів 	

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Наступник", відповідач, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 71 315,10 грн за договором оренди №4927 від 04.06.2008, з яких: 67 390,33 грн – орендна плата за період з травня 2024 до грудня 2024; 3 924,77 грн – пеня за період з червня 2024 до грудня 2024. Судові витрати позивач просив суд покласти на відповідача. Розгляд справи просив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою суду від 19.01.2026 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
19.03.2026 Господарським судом Харківської області ухвалено судове рішенням, яким позов Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства "Наступник" (61052, м. Харків, вул. Червоножовтнева, б. 8, літ. "В-2", код ЄДРПОУ 35972080) на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, буд. 16, код ЄДРПОУ 14095412) 67 390,33 грн орендної плати за договором оренди № 4927 від 04.06.2018 за період з травня 2024 року до грудня 2024 року, 1 962,38 грн пені за період з червня 2024 року до грудня 2024 року та 2 662,40 грн судового збору.
25.03.2026 до суду від позивача - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (сформована у системі "Електронний суд" 24.03.2026), в якій позивач просить суд стягнути з Приватного підприємства "Наступник" (код ЄДРПОУ: 35972080) на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (код ЄДРПОУ: 14095412) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 485,25 грн.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За приписами ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Згідно ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Ухвалою суду від 26.03.2026 заяву Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду. Вирішено розгляд заяви здійснювати без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
26.03.2026 до суду від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач просить суд відмовити у задоволенні заяви. В обґрунтування заяви відповідач вказує на те, що:
- згідно Акту здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги) №27 від 14.12.2025 (надано витяг) позивачу була надана наступна правнича допомога "Підготовка для подання до суду позовної заяви та відповідних матеріалів (додатків) відносно ПП “Наступник” згідно заявки Замовника № 9514 від 25.11.2025 року”. Витрати робочого часу на надання правничої допомоги в годинах вказано 5. Розмір гонорару Виконавця без ПДВ вказано 10 000,00 грн. Разом з тим, в акті вказано, що розмір гонорару Виконавця (вартість наданої правничої допомоги) у відповідності до положень розділу 3 договору, яка підлягає сплаті Замовником, становить 315 000,00 грн. без ПДВ. Отже акт, в тому вигляді, в якому його подано до суду позивачем, містить суперечливі відомості що до вартості наданих послуг (вартості наданої правничої допомоги). Крім того, з документу (акту) в тому вигляді, в якому його подано до суду позивачем, не можна встановити цілісність цього документу. Так, цей документ подано суду на 2 (аркушах) аркушах. В той же час на останньому з поданих аркушів міститься цифра 4, що дозволяє стверджувати, що акт було складено на 4 аркушах. Також останньому аркуші містяться печатки та підписи (без зазначення посад осіб, які зробили підписи). Отже, цей акт не може бути прийнято судом у якості доказу;
- згідно Акту здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги) № 6 від 10.02.2026 (надано витяг) позивачу була надана наступна правнича допомога “Підготовка та подання до суду відповіді на відзив у справі № 922/22/26 відносно ПП “Наступник” згідно заявки Замовника № 9514 від 25.11.2026”. Витрати робочого часу на надання правничої допомоги в годинах вказано 3. Розмір гонорару Виконавця без ПДВ вказано 6 485,25 грн. Разом з тим, в акті вказано, що розмір гонорару Виконавця (вартість наданої правничої допомоги) у відповідності до положень розділу 3 договору, яка підлягає сплаті Замовником, становить 15 672,69 грн. без ПДВ. Отже і цей акт, в тому вигляді, в якому його подано до суду позивачем, містить суперечливі відомості що до вартості наданих послуг (вартості наданої правничої допомоги). Крім того, з документу (акту) в тому вигляді, в якому його подано до суду позивачем, не можна встановити цілісність цього документу. Також, на останньому аркуші містяться печатки та підписи (без зазначення посад осіб, які зробили підписи). Отже, цей акт також не міг бути прийнято судом у якості доказу;
- подання доказів, що підтверджують розмір понесених стороною судових витрат, після ухвалення судом рішення у справі є виключенням з правил, а не правилом, і може бути здійснено лише за наявності поважних причин. Ні в позовній заяві, ні в заяві про ухвалення додаткового рішення, позивач взагалі не зазначає будь-яких поважних причин неподання таких доказів до закінчення судових дебатів. Три з поданих позивачем документів (в копіях), а саме договір № 47 від 31.12.2024, договір № 49 від 31.12.2025 та копія акту здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги) № 27 від 14.12.2025 складені ще до подання позовної заяви до суду (подана до суду 03.01.2026). Позивач є стороною (підписантом) всіх вказаних документів, а отже у позивача вказані документи з`явилися одразу після їх підписання (укладання). Тому у позивача існувала об`єктивна можливість подати вказані документи суду разом з позовною заявою, і в всякому разі однозначно – до ухвалення судом рішення. Що стосується акту здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги) № 6 від 10.02.2026, то вказаний документ було складено хоча і після подання позову до суду, однак більше ніж за 1 місяць до дня ухваленні судом рішення. Тому у позивача також не було перешкод подати вказаний акт до суду до ухваленні рішення. Також акти здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги) не є належними доказами, оскільки в них не вказано відомостей про конкретних адвокатів, які надавали відповідні послуги. Додатково відповідач повідомляє, що з аналогічних підстав Східний апеляційний господарський суд відмовив у стягненні з нас на користь позивача витрат на послуги адвоката (правничої допомоги) при розгляді іншої аналогічної справи – постанова у справі № 922/2349/24 від 19.12.2024 року (номер в ЄДРСР 124100647), та ухвала того ж суду у тій же справі від 09.01.2025 року (номер в ЄДРСР 124338384);
- акти здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги) в тому вигляді, в якому вони надані суду, не можуть вважатися витягами, оскільки не відповідають вимогам пункту 12 розділу 11 “Засвідчення копій та витягів службових документів” Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях (затверджено наказом Мінюсту України від 18.06.2015 № 1000/5, зареєстровано в Мінюсті України 22 червня 2015 року за № 736/27181);
- крім того, витрати на послуги адвоката (правничу допомогу) є надмірно завищеними, оскільки справа є нескладною, та типовою для позивача. З аналогічними підставами та предметом позову Господарським судом Харківської області розглядається дуже багато справ за позовом позивача. До того ж ЄДРСР свідчить, що останнім часом у таких справах представництво позивача здійснює Адвокатське бюро “Антона Новакова”. Отже ця справа є типовою і для адвокатського бюро. Тому адвокат не міг витратити 5 годин на складання позовної заяви обсягом 8 сторінок. До того ж до складу послуги входить і підготовка відповідних матеріалів (додатків). Однак додатки до позовної заяви готувалися (складалися) не адвокатом, оскільки вони підписані іншими особами. Більше того, Господарським судом Харківської області вже розглядалась справа про стягнення заборгованості за тим самим договором оренди (в тому числі) – справа № 922/2349/24, де представництво також здійснював адвокат Адвокатського бюро “Антона Новакова”. Отже, для підготовки позову позивачу, в тому числі і його адвокату, не вимагалося проводити “велику роботу”. Достатньо просто було замінити певні дані (зокрема про суму заборгованості). 
Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у позовній заяві позивачем зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи складається із суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн. Керуючись ч. 8 ст. 129 ГПК України, позивач зазначив, що докази, які підтверджують фактичний розмір понесених ним судових витрат, зокрема витрат, пов`язаних з правничою допомогою, будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч.1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Як свідчать матеріали справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем до матеріалів справи надані копії таких документів: договір на надання послуг з адвокатської діяльності №49 від 31.12.2025, додаток №1 до договору на надання послуг з адвокатської діяльності №49 від 31.12.2025 "Протокол про згоду на договірну ціну", лист №120 від 07.01.2026, акт №27 здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги) за договором про надання послуг з адвокатської діяльності №47 від 31.12.2024 від 15.12.2025, акт №6 здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги) за договором про надання послуг з адвокатської діяльності №49 від 31.12.2025 від 10.02.2026, ордер серії АХ №1316679 від 05.01.2026, лист-заявка №9514 від 25.11.2025.
З наданих документів вбачається, що 31.12.2025 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та адвокатським бюро “Антона Новакова” укладено договір на надання послуг з адвокатської діяльності №49, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується протягом терміну дії цього договору надати замовнику послуги, зазначені в п.п.1.2.,1.3. договору, а замовник прийняти і оплатити ці послуги.
Пунктом 3.1. договору визначено, що загальна ціна договору становить 1 898 016,50 грн, без ПДВ. Ставка за годину наданих послуг, яка визначена в рішенні Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 р. № 13/1/7 в розмірі 0,25 мінімальної заробітної плати на день оплати: дорівнює на 01.01.2026 р. - 2 161,75 грн. (дві тисячі сто шістдесят одна грн. 75 коп.), без ПДВ.
Ціна договору, визначена в п.3.1 цього договору, складається із гонорару виконавця та понесених ним витрат на залучення співвиконавців (п.3.2. договору).
Відповідно до п.4.1. договору розрахунки здійснюються шляхом оплати замовником акту здавання-приймання наданих послуг, складеного виконавцем та підписаного замовником.
Пунктом 5.1. договору визначено, що строк надання послуг з 01 січня 2026 року до 31 грудня 2026 року. Конкретний строк виконання завдання за заявкою (в випадку необхідності) встановлюється замовником за погодженням з виконавцем в заявці.
Відповідно до п.5.4. договору акт здавання-приймання наданих послуг складається виконавцем за результатами календарного місяця надання послуг або за результатами надання послуги згідно заявки (декількох заявок) на розсуд виконавця та затверджується/підписується уповноваженими представниками замовника. В акті здавання-приймання наданих послуг зазначається назва послуги, опис виконаної роботи та кількість витраченого часу.
Цей договір набирає чинності з дати підписання і діє: в частині надання послуг з 01.01.2026 до 31.12.2026, в частині розрахунків до повного їх виконання (п.11.1 договору).
Додатком №1 до договору про надання послуг з адвокатської діяльності №49 від 31.12.2025 “Протокол про згоду на договірну ціну” сторони погодили розмір договірної ціни на послуги з предмета закупівлі: ДК 021:2015 код 79110000-8: Послуги з юридичного консультування та юридичного представництва (послуги з адвокатської діяльності, пов`язані із наданням правничої допомоги з питань, що виникають в діяльності замовника), яка становить 1 898 016,50 грн, без ПДВ.
Листом від 25.11.2025 №9514 Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради звернулося до керуючого адвокатського бюро “Антона Новакова” про здійснення заходів щодо стягнення заборгованості з орендної плати та пені в судовому порядку по договору оренди №4927 від 04.06.2008.
Листом від 07.01.2026 №120 позивач просив вважати її заявкою (дорученням) за договором на надання послуг з адвокатської діяльності № 49 від 31.12.2025.
Позивач зазначає, що в межах договору, Адвокатським бюро “Антона Новакова” було надано позивачу правничу допомогу (послуги з адвокатської діяльності), а саме: підготовлено для подання до суду позовну заяву та відповідні матеріали (додатки), підготовлено та подано до суду відповіді на відзив загальною вартістю 16 485,25 грн, що підтверджується Актами здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги) № 27 від 15.12.2025, № 6 від 10.02.2026 (витяги).
Таким чином, докази подані на підтвердження розміру понесених стороною судових витрат були сформовані та наявні у позивача до ухвалення рішення суду першої інстанції (19.03.2026), однак зміст поданої позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.
У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє у задоволенні заяви про стягнення витрат (дані правові висновки викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.01.2024 у справі № 285/5547/21, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 у справі №346/2744/21).
З огляду на те, що частина перша статті 246 ЦПК України є аналогічною за змістом із частиною першою статті 221 ГПК України, суд з того, що зазначені правові висновки є релевантними до цієї справи.
Враховуючи відсутність обґрунтування поважності причин неподання позивачем доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у даній справі, у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.
Крім того, зі змісту актів здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги): № 27 від 15.12.2025 та № 6 від 10.02.2026 в тому вигляді, в якому їх подано до суду позивачем, не можна встановити цілісність документу. Позивачем вказано, що акти здавання-приймання наданих послуг є витягами.
При вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 2 та 15 ГПК України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат. Такі висновки викладені у додатковій постанові Верховного Суду від 22.02.2024 у справі № 910/9714/22.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 1 ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 ст. 73 ГПК України унормовано, що ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом частин 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Разом з цим, зазначені акти здавання-приймання наданих послуг (наданої правничої допомоги) в тому неповному та відкоригованому вигляді, які містять суперечливі відомості, в якому вони надані суду, таким вимогам не відповідають та, крім того, не можуть вважатися витягами, які за своєю суттю є засвідченою копією частини тексту відповідного документу та повинні містити посилання, що даний документ являється витягом, з якого саме документа та відповідне засвідчення.
Отже, суд доходить висновку, що надані представником позивача документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, не є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні заяви Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про ухвалення додаткового рішення.
Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ПП "Наступник" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 485,25 грн - відмовити.
Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.
Позивач - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, буд. 16, код ЄДРПОУ 14095412).
Відповідач - Приватне підприємство "Наступник" (61052, м. Харків, вул. Червоножовтнева, б. 8, літ. "В-2", код ЄДРПОУ 35972080).
Рішення підписано 06 квітня 2026 року. 

Суддя 	 	О.В. Погорелова