БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Шевченків шлях, 30-А, м. Березань, Київська область, 07541
№ провадження 2/356/175/26 
Справа № 356/56/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.04.2026 Березанський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Капшученко  І. О.,
за участю секретаря Гонтар Н. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ЄВРОКРЕДИТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
В С Т А Н О В И В:
До Березанського міського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (далі - ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ») з вказаним вище позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 50-011-869-2 21-Г в розмірі 92 632,38 грн., що складається із заборгованості за кредитом (в тому числі простроченої) в сумі 30 368,92 грн., заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі простроченої) в сумі 43 400,79 грн. та заборгованості по сплаті комісій (в тому числі простроченої) в сумі 18 862,67 грн., а також суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2 662,40 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 11 200,00 грн.
В обгрунтування позову вказувало, що 14.09.2021 між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (далі – АТ «МЕГАБАНК») та ОСОБА_1 було укладено кредитний Договір № 50-011-869-2-21-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина) (далі – кредитний договір), який складається з публічної частини договору, яким є Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua, та індивідуальної частини договору, якою є вказаний кредитний договір. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та на умовах, погоджених в договорі. Однак відповідач свої зобов`язання порушив, не надавав своєчасно та в повному обсязі кошти для сплати кредиту, процентів за користування ним та іншими платежами, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість в розмірі 92 632,38 грн., з яких 30 368,92 грн. - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена), 43 400,79 грн. - заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена), 18 862,67 грн. - заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена).
03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між АТ «МЕГАБАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, за умовами якого АТ «МЕГАБАНК» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 50-011-869-2-21-Г від 14.09.2021.
27.12.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, на підставі якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» відступило (передало) ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» належні йому права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 50-011-869-2-21-Г від 14.09.2021. В добровільному порядку відповідач заборгованість не сплатив. За таких обставин, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. 
Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 22.01.2026 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановивши відповідачу 15-денний строк з дня вручення копії даної ухвали на подачу до суду відзиву на позовну заяву.
27.01.2026 від представника відповідача Мартинюк М. Р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник вказувала, що за кредитним договором № 50-011-869-2-21-Г від 14.09.2021 АТ «МЕГАБАНК» надало відповідачу кредит в розмірі 36 000,00 грн. строком на 24 місяці, тобто до 13.09.2023, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10 % річних. Разом з тим, представник відповідача не погоджується з наведеним позивачем розрахунком, вказуючи, що згідно з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Кредитним договором № 50-011-869-2-21-Г від 14.09.2021 загальний розмір відсотків, які споживач мав сплатити за весь час користування кредитом, складає 4 080,92 грн. Надані позивачем розрахунок та виписка є неналежними доказами, так як не містять алгоритму нарахування заборгованості, а також інформації щодо здійснення погашень заборгованості відповідачем, та є відображенням односторонніх розрахунків позивача. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними. Положення щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, представник відповідача вказує, що відповідно до виписки по особовому рахунку, що була долучена позивачем до позовної заяви, відповідачем було сплачено в рахунок погашення заборгованості по відсоткам в загальному розмірі 2 857,76 грн. та комісією в загальному розмірі 10 837,33 грн. Статтею 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Отже, представник відповідача стверджує, що з урахуванням умов кредитного договору, грошові кошти, які були зараховані на погашення заборгованості за відсотками в сумі 2 857,76 грн., підлягають зарахуванню в наступному порядку: за відсотками в сумі 2 857,76 грн. (4 080,92 грн. (законна сума нарахованих відсотків) - 2 857,76 грн. = 1 223,16 грн., а грошові кошти в сумі 10 837,33 грн., що були сплачені в рахунок погашення комісії, підлягають зарахуванню в наступному порядку: за відсотками по кредиту в сумі 1 223,16 грн. (залишок законно нарахованої суми відсотків, згідно з наведеними вище розрахунками) – 1 223,16 грн. = 0 грн., за тілом кредиту в сумі 9 614,17 грн. (30 368,92 грн. (сума заборгованості по тілу кредиту) - 9 614,17 грн. = 20 754,75 грн.). Вартість витрат на правничу допомогу суттєво завищена та неспівмірні наданій послузі. Справа, що розглядається не є складною і не потребує багато часу на побудову правової позиції. Таким чином, посилаючись на розмір аналогічних витрат в інших справах № 161/8080/24, № 675/1001/23, № 686/3672/24, № 702/503/23, № 674/969/23, середня вартість адвокатських послуг в аналогічних справах складає 3000+2287,80+2133,82+3434,40+1965,60)/5=2564,32 грн. Отже, розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, підлягають зменшенню з 11 200,00 грн. до 2 564,32 грн. З огляду на вище викладене, просить суд позов задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 20 754,75 грн., з яких 20 754,75 грн. сума заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена), у задоволенні решти позовних вимог – відмовити (а.с.84-89).
09.03.2026 представник позивача подав до суду додаткові пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України, в яких вказував, що всупереч таким твердженням представника відповідача, позивачем надано суду первинні бухгалтерські документи, а саме виписки за рахунком боржника, що сформовані у програмному комплексі АТ «МЕГАБАНК» та програмному комплексі Національного банку України (Єдина інформаційно-облікова система НБУ), про що стороні відповідача було відомо, адже копії відповідних документів були доставлені до Електронного кабінету відповідача, що підтверджується квитанцією № 5628472. Вказані виписки є належними та допустимими доказами, що підтверджують наявність заборгованості, у тому числі, за відсотками та комісіями. Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, представником відповідача не надано. Кредитний договір № 50-011-869-2-21-Г, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, заява-анкета на отримання кредиту містять підпис ОСОБА_1 , що вказує про його дійсне волевиявлення на отримання кредиту та згоду з умовами кредитування. Також зауважив, що відповідач здійснював часткове погашення боргу. Щодо наданого розрахунку представника відповідача за нарахованими відсотками, вказує, що відповідач допустив прострочення щомісячних платежів та порушив взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту. Неповне погашення щомісячного ануїтетного платежу відбулося вже у березні 2022 року. Тобто, з цього моменту кредитодавець, на підставі умов кредитного договору, почав нараховувати підвищену процентну ставку на суму простроченої заборгованості. Крім того, розмір, порядок та строки сплати комісійних платежів були прямо визначені кредитним договором та погоджені сторонами при його укладенні. Водночас, сплата комісії не є сплатою частини основного боргу, а є виконанням самостійного грошового зобов`язання, передбаченого договором. Представник Відповідача не довів, що вона була встановлена поза межами передбаченого законом регулювання чи прихована від споживача. Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, вказує, що вони відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру. В свою чергу, представник відповідача не довів перед судом неспівмірність витрат, понесених позивачем на правову допомогу, та не надав жодних доказів. За таких обставин, просить суд позовні вимоги задовольнити (а.с.110-120).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при зверненні до суду в позові, а також у поданих 09.02.2026, 05.03.2026 та 31.03.2026 до суду клопотаннях та додаткових поясненнях від 09.03.2026 просив розгляд справи проводити за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.7,96,107,120-на звороті,134).
Відповідач та його представник в судове засідання на розгляд справи не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просила розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило (а.с.89-на звороті).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України).
За таких обставин, керуючись ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних учасників процесу. 
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно проаналізувавши фактичні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, прийшов до наступного висновку.
Так, судом встановлено, що 14.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» (далі – АТ «МЕГАБАНК») із заявою-анкетою на отримання кредиту, в якій просив надати йому кредит на споживчі цілі у сумі 36 000,00 грн. терміном на 24 місяці під 10 % річних та сплатою щомісячної комісії в розмірі 3,3 % від суми кредиту, та підтвердив, що інформація в цій заяві є повною та правдивою, що засвідчив власноручним підписом (а.с.19).
14.09.2021 між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (далі – АТ «МЕГАБАНК») та ОСОБА_1 було укладено кредитний Договір № 50-011-869-2-21-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (індивідуальна частина) (далі – кредитний договір), за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 36 000,00 грн. на строк з 14.09.2021 по 13.09.2023 включно, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10 % річних, що нараховуються на суму заборгованості, комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості, що становить 3,3 % від суми кредиту та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, а позичальник ОСОБА_1 , в свою чергу, зобов`язався повернути кредит кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно договору (п.п. 1.3, 2.1-2.4,2.8 кредитного договору) (а.с.11-13).
Згідно з п. 1.1 кредитного договору, підписанням цього договору ОСОБА_1 беззастережно та безвідклично підтвердив прийняття у повному обсязі Публічної пропозиції (оферти) АТ «МЕГАБАНК» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua, та підтвердив укладання з банком договору, який складається з публічної частини, що розміщена у місці інформування позичальника та на сайті АТ «МЕГАБАНК» www.megabank.ua, а також цієї індивідуальної частини договору, підписанням якої позичальник приєднується до договору в цілому.
Своїм підписом на договорі позичальник також засвідчив свою згоду з умовами договору, а також положеннями усіх додатків до нього, та підтвердив, що йому зрозумілий їх зміст, він погоджується з ними та зобов`язується їх виконувати (п.п. 1.1 кредитного договору).
При укладенні кредитного договору позичальник також підтвердив, що до його підписання ознайомлений з інформацією, передбаченою частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та банк надав йому інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надана йому інформація є повною, зрозумілою та забезпечує правильне розуміння суті фінансових послуг, які він отримує відповідно до цього договору, без нав`язування їх придбання (п. 5.5 кредитного договору).
Позичальник також засвідчив, що укладання цього договору відповідає його інтересам, внутрішній волі та волевиявленню, відсутні будь-які умови чи обставини, які б позичальник вважав незрозумілими чи обтяжливими для нього (п. 5.5 кредитного договору).
За умовами п. 1.4 кредитного договору кредит надається на споживчі цілі шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою.
Згідно з п. 3.1.1-3.1.2 кредитного договору кредитодавець зобов`язується відкрити позичковий рахунок НОМЕР_1 - для обліку кредиту та для обліку нарахованих процентів рахунок НОМЕР_2 . 
Відповідно до положень п. 4.1 кредитного договору сторони погодили, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами.
За умовами п. 2.9 кредитного договору розмір щомісячного платежу, який включає в себе суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди становить 2 856,17 грн.
Погоджений сторонами Графік платежів, що містить інформацію про періодичність та розмір платежів в розрізі окремих складових кредиту, наведений в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредиту, що позичальник також засвідчив своїм власноручним підписом (а.с.15-16). 
Відповідно до п. 3.3.4 кредитного договору кредитодавець має право без згоди позичальника повністю або частково передати (відступити) свої права та зобов`язання по кредитному договору, а також по правочинам, пов`язаним із забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором.
Вичерпні персональні дані, що стосуються особи відповідача, а саме прізвище, ім`я та по батькові, паспорт, ідентифікаційний код, адреса місця реєстрації, а також засоби зв`язку, що є інформацією з обмеженим доступом, поширення якої здійснюється виключно за згодою суб`єкта персональних даних, зазначені клієнтом самостійно в заяві-анкеті на отримання кредиту від 14.09.2021 та містяться в реквізитах укладеного договору; копії паспорта та картки платника податків ОСОБА_1 , засвідчені ним особисто, також містяться в матеріалах справи (а.с.13,19,33-35). 
14.09.2021 відповідач  ОСОБА_1 також ознайомився з паспортом споживчого кредиту, в якому визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, розмір орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором, в тому числі, розмір процентної ставки, яка застосовується при простроченні виконання зобов`язань, тощо, чим також підтвердив факт отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування виходячи із обраних ним умов, а також всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором, що також засвідчив власноручним підписом (а.с.17-18). 
Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на погоджених умовах. 
АТ «МЕГАБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит на погоджених умовах, що підтверджується заявою на видачу готівки № TR.3154359.3261.40 від 14.09.2021, на загальну суму 36 000,00 грн., отримувач ОСОБА_1 , № рахунку дебет НОМЕР_1 (відповідає вказаному в п. 3.1 кредитного договору), кредит № UA673516290000000001002300261, зміст операції: «Видача позичкових коштів згідно договору № 50-011-869-2-21-Г від 14/09/2021 ОСОБА_1 через касу», а також виписками АТ «МЕГАБАНК» як банка-емітента з відкритого на ім`я ОСОБА_1 особового рахунка НОМЕР_1 за період з 14.09.2021 по 02.12.2022 та з 03.12.2022 по 03.09.2024 (а.с.14,21-32)
Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для сплати кредиту, процентів за користування ним та інших платежів, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість перед АТ «МЕГАБАНК» за кредитним договором № 50-011-869-2-21-Г від 14.09.2021 в загальному розмірі 92 632,38 грн., що складається із заборгованості за кредитом (в тому числі простроченої) в сумі 30 368,92 грн., заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі простроченої) в сумі 43 400,79 грн. та заборгованості по сплаті комісій (в тому числі простроченої) в сумі 18 862,67 грн., що підтверджується наданими виписками та довідкою-розрахунком заборгованості АТ «МЕГАБАНК» за кредитним договором № 50-011-869-2-21-Г від 14.09.2021 станом на 03.09.2024 (а.с.20-33). 
03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (Новий кредитор) був укладений Договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Банк відступає Новому кредитору за плату належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом – Боржники (п. 1 договору відступлення прав вимоги) (а.с.37,38-40).
Пунктом 2 Договору № GL1N426240 передбачено, що після набуття Новим кредитором Прав вимоги, Новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі Права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України.
Відповідно до платіжної інструкції № 66895 від 31.07.2024 ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» проведено оплату в сумі 23 425 777,00 грн., призначення платежу: «373981351629, оплата за лот GL1N426240, переможець ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МУСТАНГ ФІНАНС", ЄДРПОУ 40916672, протокол GFD001-UA 20240618-01260 від 09.07.2024 року, ціна продажу 23 425 777,00 грн, без ПДВ» (а.с.41).
Згідно витягу з Додатку № 1 до Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного 03.09.2024, новий кредитор ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» набув право вимоги до боржників за основними договорами, в тому числі, до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 50-011-869-2-21-Г від 14.09.2021 на загальну суму 92 632,38 грн., що складається із заборгованості за основним боргом в сумі 30 368,92 грн., заборгованості за відсотками в сумі 43 400,79 грн. та заборгованості за комісіями в сумі 18 862,67 грн. (а.с.42).
27.12.2024 ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» уклало з ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (Новий кредитор) Договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, у відповідності до п. 1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, Зазначених у Додатку № 1 до цього договору (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються до Боржників/Дебіторів за такими договорами); права вимоги, що відступаються за цим договором, належать первісному кредитору на підставі договору від 03.09.2024 №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, що укладений ним з попереднім кредитором боржників – АТ «МЕГАБАНК», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, переможцем яких став ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» (а.с.45-46).
ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» проведено розрахунок з ТОВ «ФК «МУСТАНГ ФІНАНС» за Договором № 1/12 у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями № 1074 від 27.12.2024 на суму 8 030 000, 00 грн., № 1091 від 31.01.2025 на суму 9 200 000,00 грн. та № 1822 від 22.09.2025 на суму 5 500 000,00 грн. (а.с.47).
Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору № 1/12 про відступлення прав вимоги, укладеного 27.12.2024, ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 50-011-869-2-21-Г від 14.09.2021 на загальну суму 92 632,38 грн., що складається із заборгованості за основним боргом в сумі 30 368,92 грн., заборгованості за відсотками в сумі 43 400,79 грн. та заборгованості за комісіями в сумі 18 862,67 грн. (а.с.48).
В добровільному порядку відповідач заборгованість за вищевказаним договором ні перед первісними кредиторами, ні перед ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не погашає.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом положень ст.ст. 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у зобов`язанні належним чином, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги призводить до заміни сторони за кредитним договором (кредитора), проте не змінює умови укладеного кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Отже, факт сингулярного правонаступництва, за яким до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшли права кредитора по відношенню до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 50-011-869-2-21-Г від 14.09.2021, підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, що містяться в матеріалах справи. 
При цьому, з тлумачення статті 516, частини 2 статті 517 ЦК України випливає, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічна позиція послідовно висловлена Верховним Судом у постановах від 23.02.2022 у справі № 761/1543/20, від 19.01.2022 року у справі № 639/86/17, від 14.07.2021 у справі № 554/8549/15-ц, від 12.02.2020 у справі № 522/22802/17, від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11, які суд враховує до даних спірних правовідносин згідно частини 4 статті 263 ЦПК України.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
В силу положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).
У відповідності до ч.ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19 наголошувала, що у відповідності до принципу змагальності цивільного судочинства, закріпленого в ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, так і на підставу для заперечень, що забезпечує повноту дослідження обставин справи, проте не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри (постанова Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 291/1352/20, від 18.12.2024 у справі № 757/57816/20-ц, від 26.06.2025 у справі № 645/7313/23).
У постанові від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. 
Враховуючи викладене, заперечення представника відповідача проти позову, наведені у відзиві, не спростовують пред`явлених позивачем вимог з огляду на наступне.
Так, у відповідності до положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Враховуючи вищевикладене, належними та допустимими доказами доведено факт укладення 14.09.2021 між АТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 кредитного договору № 50-011-869-2-21-Г. 
Своїм підписом на договорі відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма його умовами, в тому числі, й розміром процентів та комісією, порядком їх нарахування та сплати, а також порядком та строками повернення кредиту, розуміє та зобов`язується їх виконувати. 
Факт укладення відповідачем  ОСОБА_1 вказаного вище кредитного договору № 50-011-869-2-21-Г на погоджених умовах, а також отримання ним кредитних коштів у сумі 36 000,00 грн. відповідно до його умов представник відповідача у відзиві визнала, і у суду відсутні сумніви у достовірності вказаних пояснень.
Отже, з наведеного вище вбачається, що сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, а укладення кредитного договору на запропонованих умовах відповідало внутрішній волі відповідача. 
Вказаний вище кредитний договір відповідачем не оспорений, в установленому законом порядку недійсним не визнаний, а тому в силу положень ст. 204 ЦК України його умови підлягають до виконання. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представником відповідача, ОСОБА_2 здійснював часткове погашення нарахованої заборгованості за відсотками та комісією, чим вчинив конклюдентні дії щодо визнання умов кредитного договору і, відповідно, боргу за договором.
Вказані висновки відповідають позиції Верховного Суду у постановах від 05.06.2018 в справі № 338/180/17, від 23.12.2020 в справі № 127/23910/14-ц.
Також суд враховує, що відповідач протягом тривалого часу не оспорював розмір та правову природу платежів, не звертався із вимогами про визнання умов кредитного договору недійсними чи про перерахунок спірної заборгованості ні до первісного кредитора, ні до позивача, натомість отримавши грошові кошти, відповідач розпорядився ними на власний розсуд, а також приступив до виконання взятих на себе зобов`язань за договором шляхом часткової оплати заборгованості.
Вказані обставини відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Отже, вказана вище поведінка відповідача свідчить про прийняття ним умов кредитного договору та відсутність спору щодо характеру та розміру платежів на момент їх здійснення, а відповідні заперечення після пред`явлення позову майже через чотири з половиною роки з дня укладення договору спрямовані на ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань.
Щодо посилань представника відповідача на неналежність наданих розрахунку та виписок як документів, що підтверджують наявність та розмір простроченої заборгованості, суд відхиляє їх з огляду на наступне. 
Як вбачається зі змісту п. 3.1.1 кредитного договору та не заперечувалось стороною відповідача, банком АТ «МЕГАБАНК» відповідачу ОСОБА_1 відкритий рахунок НОМЕР_1 для обліку кредиту.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 (втрата чинності з 07.07.2018), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. 
Тобто виписки за картковими рахунками можуть
бути належними доказами заборгованості за кредитними договорами
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19.
Всупереч таким твердженням представника відповідача, позивачем надано суду виписки з особового рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ім`я відповідача ОСОБА_1 , за період з 14.09.2021 по 02.12.2022 та з 03.12.2022 по 03.09.2024, що є первинними бухгалтерськими документами в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», відповідають вимогам закону, містять відомості про видачу відповідачу 14.09.2021 грошових коштів у сумі 36 000,00 грн., а також нарахування процентів та комісій як складових загальної заборгованості, що відповідає умовам укладеного договору, та всупереч таким твердженням представника відповідача, містять відомості про здійснені відповідачем погашення простроченої заборгованості.
Таким чином, надані позивачем виписки за рахунком позичальника, яким судом надано оцінку в сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у наданому розрахунку АТ «МЕГАБАНК», що відповідає умовам договору та не спростований контррозрахунком відповідача. 
Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 22.04.2024 у справі №559/1622/19, на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
У постанові від 14.07.2020 у справі № 367/4970/13-ц Верховний Суд вказав, що заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник має надати суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника.
Отже, позивачем надано суду належні докази, які підтверджують наявність простроченої заборгованості за кредитним договором та її розмір. 
Разом з тим, перевіривши наведений представником відповідача розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку про його необґрунтованість та безпідставність, з огляду на наступне.
Так, доводи представника відповідача про те, що розмір процентів за користування кредитом за весь строку кредитування не може перевищувати розміру 4080,92 грн., зазначеного в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, безпідставні та не ґрунтуються на умовах укладеного кредитного договору, тому судом відхиляються з наступних підстав.
Так, відповідно до п. 2.4 кредитного договору процентна ставка за користування Кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована), становить 10,00 % річних. 
Водночас, п. 2.13 кредитного договору сторони погодили, що процентна ставка за користування кредитом у разі наявності простроченої заборгованості за договором становить 90 % річних і нараховується на суму простроченої заборгованості, починаючи з першого дня прострочення боргу.
Згідно з п. 4.3 кредитного договору, нарахування процентів за користування Кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої договором. 
Графік платежів наведено в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживча та реальної річної процентної ставки за Договором (п. 3.2.1 кредитного договору). 
У п. 3.2.3 кредитного договору позичальник зобов`язався своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах. При цьому перерахування (внесення) позичальником грошових коштів на погашення ануїтет них платежів повинно бути здійснено в строк, не пізніше останнього робочого дня місяця.
Таким чином, у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором розмір відсотків розрахований, виходячи із припущення, що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та в строки, визначені в договорі.
Натомість матеріалами справи встановлено, що відповідач допустив прострочення щомісячних платежів та порушив взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту, неповне погашення заборгованості відбулося у березні 2022 року, що підтверджується випискою (а.с.30-31), у зв`язку з чим подальше нарахування процентів кредитодавцем здійснювалось на підставі умов кредитного договору за підвищеною процентною ставкою на фактичну суму простроченої заборгованості.
Так само не ґрунтуються на умовах укладеного кредитного договору та положеннях чинного законодавства твердження представника відповідача про необхідність зарахування сплачених відповідачем сум за відсотками та комісією в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків в порядку ст. 534 ЦК України, з огляду на наступне.
Так, відповідно до п. 4.1 кредитного договору сторони погодили, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими договором, та визначили, що ануїтетними платежами в розумінні цього пункту є рівні щомісячні платежі, що підлягають до сплати позичальником та направляються на погашення суми кредиту і процентів за користування ним і розраховуються таким чином, що в кінці дії цього договору за умови виконання зобов`язання позичальником заборгованість його повністю погашається. 
Відповідно до п. 3.2.3 кредитного договору, позичальник зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах. При цьому перерахування (внесення) позичальником грошових коштів на погашення ануїтет них платежів повинно бути здійснено в строк, не пізніше останнього робочого дня місяця.
Розмір та строки сплати таких платежів детально визначені п.п. 2.8–2.9 кредитного договору, згідно з якими розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця та становить 2 856,17 грн.; розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в % від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця — 3,30%.
Детальні строки та розмір щомісячних платежів в розрізі окремих складових заборгованості, наведені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживча та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Таким чином, умовами укладеного кредитного договору № 50-011-869-2-21-Г від 14.09.2021 сторони прямо та недвозначно погодили окремі складові щомісячного платежу, що включає в себе ануїтетний платіж та щомісячну комісійну винагороду. 
Отже, структура та склад щомісячного платежу були чітко визначені кредитним договором, згоду на який надав відповідач при його підписанні, що виключає можливість довільного перерозподілу вже сплачених ним сум на власний розсуд. 
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник не вправі в односторонньому порядку змінювати цільове призначення платежу, якщо інше не встановлено договором або законом.
У цьому контексті посилання представника відповідача на ст. 534 ЦК України необґрунтовані, оскільки ними встановлено правила черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням у разі недостатності суми проведеного платежу, якщо інше не встановлено договором або законом.
Натомість у даному випадку умовами укладеного договору сторони погодили спеціальний порядок погашення кредиту щомісячними платежами, передбачивши їх структуру та розмір, що не суперечить положенням чинного законодавства, тому встановлені положеннями ст. 534 ЦК України правила черговості погашення вимог незастосовні до даних правовідносин.
Щодо заборгованості по сплаті комісій, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості.
За встановлених вище обставин, розмір, порядок та строки сплати комісійних платежів були прямо визначені кредитним договором та погоджені сторонами при його укладенні.
За умовами укладеного договору комісія визначена у відсотковому співвідношенні, прямо закріплена в індивідуальній частині кредитного договору, включена до структури щомісячного платежу та врахована при розрахунку загальної вартості кредиту.
Всупереч таким твердженням представника відповідача, умовами укладеного договору не передбачено комісії на надання послуг, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства.
Укладений кредитний договір відповідає вимогам, встановленим ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції від 23.04.2021, чинній на момент його укладення, і вказані обставини відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. 
Посилання представника відповідача на нікчемність укладеного договору суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки представником не зазначено, яких саме вимог закону не було дотримано при його укладенні та не надано відповідних доказів, які б такі обставини підтверджували.
Будь-яких інших спростувань наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов вищезазначеного договору.
Отже, за встановлених обставин вбачається, що відповідач після заміни кредитора жодних дій щодо погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором не вчинив, в результаті чого виникла прострочена заборгованість перед ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» за кредитним договором № 50-011-869-2-21-Г від 14.09.2021 в розмірі в сумі 92 632,38 грн., з яких 30 368,92 грн. - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена), 43 400,79 грн. - заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена), 18 862,67 грн. - заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена), яку в добровільному порядку відповідач не погашає. 
Будь-яких належних доказів на підтвердження своїх заперечень відповідач суду не надав, а наведені ним доводи спростовуються матеріалами справи.
За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
В силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень
Так, як вбачається з матеріалів справи, позивачем ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» при зверненні до суду з позовом сплачено з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 ст. Закону України «Про судовий збір» та зараховано до державного бюджету судовий збір в розмірі 2 662,40 грн. згідно платіжної інструкції № 5083 від 13.01.2026 (а.с.10,72).
Окрім того, позивачем у зв`язку з розглядом даної справи понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200,00 грн., що підтверджується наданим суду договором про надання правничої допомоги № 1/07 від «01.07.2025, укладеним між АО ««АЛЬЯНС ДЛС» та ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ», актом приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12100938 від 05.01.2026, ордером серії АЕ № 1414107 від 11.08.2025, актом наданих послуг № Д/5153 від 22.10.2025 (а.с.52-60).
Зазначені вище витрати пов`язані з розглядом справи, є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання правничої допомоги, ціні позову та значенню справи для сторони. 
При цьому, Верховний Суд у постановах від 10.11.2021 у справі № 329/766/18, від 01.09.2021 у справі № 178/1522/18, від 11.11.2021 у справі № 922/449/21, від 23.12.2021 у справі № 923/560/17, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, дійшов висновку, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Разом з тим, представником відповідача не надано жодних доказів, які б підтверджували неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката у заявленій сумі.
Фактично позиція представника відповідача щодо необхідності зменшення таких витрат будується на її суб`єктивній оцінці складності справи та обсягу наданих послуг, яке є припущенням, що не узгоджується з стандартами доказування.
Посилання представника відповідача на рішення в справах № 161/8080/24, № 675/1001/23, № 686/3672/24, № 702/503/23, № 674/969/23, суд до уваги не приймає, оскільки всі вказані судові рішення ухвалені судами першої інстанції, рішення яких не містять у собі правових висновків та не є обов`язковими до застосування судом до даних спірних правовідносин.
Крім того, рішення у цих справах ухвалені за позовами інших кредитодавців, з відмінними кредитними договорами та іншими доказами, що обумовлює обсяг наданої правової допомоги у кожній з цих справ.
Крім того, суд також враховує, що вказані рішення ухвалені протягом 2023-2024 років, відтак, з урахуванням динаміки економічних показників в поточних соціально-політичних умовах в Україні не є актуальними станом на дату розгляду справи судом.
З огляду на викладене, розрахунок представника відповідача середнього розміру витрат на правову допомогу з посиланням на вказані справи суд вважає необґрунтованим і до уваги не приймає.
Будь-яких інших доказів на підтвердження неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката стороною відповідача не надано.
Враховуючи викладене, з огляду на повне задоволення позову, з відповідача на користь позивача на підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200,00 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 512-514, 525-526, 530, 629, 1050, 1054, 1077-1078 ЦК України, ст.ст. 4-5, 11-13, 19, 76-81, 89, 128, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ЄВРОКРЕДИТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1  (РНОКПП  НОМЕР_3 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (код ЄРДПОУ 40932411), місцезнаходження якого зареєстроване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105, заборгованість за кредитним договором № 50-011-869-2 21-Г в розмірі 92 632 (дев`яносто дві тисячі шістсот тридцять дві) гривні 38 копійок, що складається з: заборгованості за кредитом (в тому числі простроченої) в розмірі 30 368 (тридцять тисяч триста шістдесят вісім) гривень 92 копійки, заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі простроченої) в розмірі 43 400 (сорок три тисячі чотириста) гривень 79 копійок, заборгованості по сплаті комісій (в тому числі простроченої) - 18 862 (вісімнадцять тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні 67 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1  (РНОКПП  НОМЕР_3 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (код ЄРДПОУ 40932411), місцезнаходження якого зареєстроване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров. Ушинського, буд. 1, офіс 105, судовий збір в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200 (одинадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя         І. О. Капшученко