ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/898/26 Справа № 202/12587/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 березня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю: 

особи, яка притягається до 
адміністративної відповідальності   - ОСОБА_1 
захисника      - Бобровиницького В. І.
потерпілого      - ОСОБА_2 

апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду міста Дніпра від 06 лютого 2026 рокущодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, стягнуто судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно із оскарженою постановою суду першої інстанції, водій ОСОБА_1 , 12 грудня 2025 року о 06 годині 40 хвилин в м. Дніпро, по просп. Слобожанський (Газети Правда) 42, керуючи т.з. Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Kia Sorento, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті ДТП постраждалих не виявилось, транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить поновити строк апеляційного оскарження та оскаржену постанову змінити в частині застосованого адміністративного стягнення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, не пов`язане з позбавленням права керування транспортними засобами.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що отримав копію постанови суду із запізненням — лише в останній день строку апеляційного оскарження, тобто 16 лютого 2026 року, а тому не мав змоги вчасно підготувати апеляційну скаргу. 
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що є особою з інвалідністю внаслідок тяжкої виробничої травми (пошкодження хребта), яку отримав під час роботи в шахті. Через це йому важко ходити, він втратив працездатність, звільнений з роботи і не може виконувати фізичну працю. Без автомобіля його здатність до пересування суттєво обмежена.
Вказує на те що, живе за рахунок пенсії по інвалідності, а його матір, яка наглядає за дітьми у Дніпрі, отримує дуже малу пенсію (3000 гривень). Він є головним годувальником.
Наголошує що, проживає в селі Вербки Павлоградського району, де доглядає за будинком, а його діти та матір живуть у місті Дніпро. Автомобіль йому життєво необхідний для того, щоб підтримувати зв`язок між населеними пунктами та піклуватися про рідних.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав; потерпілого, який проти задоволення апеляційної скарги не заперечував; перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.
Вирішуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки доводи апелянта про отримання постанови лише 16 лютого 2026 року, в останній день апеляційного оскарження, матеріалами справи не спростовуються, а отже з метою забезпечення доступу до правосуддя та права на апеляційне оскарження судового рішення вказаний строк підлягає поновленню. 
Аналізуючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зважає на те, що відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин вчинення адміністративного правопорушення, доведеності вини ОСОБА_1 , правильності кваліфікації його дій за ст. 124 КУпАП в апеляційному порядку не оспорюються, ОСОБА_1 повністю визнає свою провину у скоєнні ДТП, у зв`язку із чим постанова районного суду у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Що стосується доводів апелянта про надмірну суворість застосованого до правопорушника адміністративного стягнення, то вони заслуговують на увагу.
Так, згідно з ч. 2 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
У відповідності до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Згідно з ст. 35КУпАП обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; 2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; 3) втягнення неповнолітнього в правопорушення; 4) вчинення правопорушення групою осіб; 5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; 6) вчинення правопорушення в стані сп`яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.
Як убачається з оскарженого рішення та наявних матеріалів провадження, при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд прийшов до передчасного висновку про необхідність застосування його саме у виді позбавлення останнього права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, яке у даному випадку є надмірно суворим.
Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що порушення, вчинене ОСОБА_1 дійсно мало місце, проте не спричинило значних негативних наслідків. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, які не мають значного характеру. Травмованих осіб в результаті ДТП не виявилось. Цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована, потерпілий ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги не заперечував, на застосуванні до ОСОБА_1 суворого стягнення не наполягав.
Також судом першої інстанції не було належним чином враховано те, що відносно ОСОБА_1 відсутні, будь-які обставини, що у розумінні ст. 35 КУпАП обтяжують його покарання.
Також, як зазначає диспозиція ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, а не просто як міра суворого покарання тож суд апеляційної інстанції вважає, що накладення штрафу у розмірі, передбаченому санкцією ст. 124 КУпАП, а саме 50 неоподаткованих мінімумів доходів громодян, буде достатнім та співмірним заходом впливу для запобігання вчиненню нових правопорушень ОСОБА_1 ..
З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги, що судом першої інстанції у постанові не наведено переконливого мотивування необхідності застосування до ОСОБА_1 саме найбільш суворого за видом стягнення з числа передбачених ст. 124 КУпАП, допущене ним правопорушення не є грубим або повторним, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для його пом`якшення.
Відтак вважаю за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а постанову суду першої інстанції - змінити в частині застосованого адміністративного стягнення, пом`якшивши його до штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Строк апеляційного оскарження — поновити.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2026 року щодо  ОСОБА_1 , за ст. 124 КУпАП, – змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Накласти на ОСОБА_1  адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. 
В решті постанову суду - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду    А.А. Мазниця