ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" квітня 2026 р. справа № 300/1387/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 77 071,86 грн,

ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (далі – позивач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) 10.03.2026 звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення податкового боргу в сумі 77 071,86 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем допущено податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб, який зумовлений несплатою цих грошових зобов`язань відповідно до податкової декларації від 15.07.2025 на суму 45599,80 грн. (враховуючи часткове погашення сума податкового зобов`язання становить – 29 596,63 грн.), податкової декларації від 02.11.2025 на суму 31 439,83 грн., пені в розмірі 627,51 грн, та військового збору відповідно до податкової декларації від 15.07.2025 на суму 9 119,96 грн, (враховуючи часткове погашення - 9 119,93 грн,) та податкової декларації від 02.11.2025 на суму 6 287,96 грн. Враховуючи, що відповідач самостійно вказаний податковий борг не сплатив, позивач, реалізовуючи свої законні повноваження, звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України (а.с.15,16).
Відповідач в системі «Електронний суд» 25.03.2026 сформував відзив на позовну заяву (а.с.21-23 та зворотна сторона). Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначає, що у матеріалах справи відсутня повна хронологія руху коштів, реквізити і дати платежів, дані про порядок зарахування кожної сплати, а також документальне пояснення, яким чином сума після первісної податкової вимоги трансформувалася в заявлений до стягнення залишок. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 15.07.2025 подано до контролюючого органу податкову звітну декларацію платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2025 рік, у якій визначено суму єдиного податку, яка підлягає сплаті в бюджет в розмірі 45 599,80 грн, враховуючи часткове погашення, сума податкового боргу до стягнення становить 29 596,63 грн та військовий збір у розмірі 9 119,96 (враховуючи часткове погашення сума становить 9 119,93 грн) (а.с.6,7 та зворотна сторона), 02.11.2025 податкову звітну декларацію платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2025 рік, у якій визначено суму єдиного податку, яка підлягає сплаті в бюджет в розмірі 31 439,83 грн, військовий збір у розмірі 6287,96 грн (а.с.8,9 та зворотна сторона).
Також, відповідно до приписів статті 129 Податкового кодексу України відповідачу нарахована пеня в розмірі 627,51 грн, що підтверджується витягом з інтегрованої картки платника податків (а.с.12).
У зв`язку із несплатою грошових зобов`язань в строк, встановлений Податковим кодексом України, за відповідачем обліковується податковий борг в загальному розмірі 77 071,86 грн.
Зазначене підтверджується довідкою про борг за платежем ОСОБА_1 станом на 02.03.2026 (а.с.3), виписками з інтегрованої картки платника єдиного податку щодо відповідача (а.с.10, 11) та детальним розрахунком суми податкового боргу до податкової вимоги від 25.08.2025 (зворотна сторона а.с.4).
Також, відповідачу направлялася податкова вимога форми "Ф" за №0009130-1305-0919 від 25.08.2025 в сумі 54716,56 грн (а.с.4), яка не отримана відповідачем з незалежних від контролюючого органу причин, що підтверджується довідкою Укрпошти з відміткою “за закінченням встановленого терміну зберігання” (а.с.5).
Станом на момент розгляду даної справи в суду відсутня інформація щодо сплати відповідачем зазначених грошових зобов`язань, в результаті чого, не погашеним залишається борг у загальному розмірі 77 071,86 грн.
З метою стягнення податкового боргу, реалізуючи приписи Податкового кодексу України, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд керується положеннями Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також застосовує норми Податкового кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України), зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 14.1.39 статті 14 ПК України передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються Главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України.
Згідно з пунктом 291.2 статті 291 Кодексу, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, передбачених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Відповідно до пункту 291.3 статті 291, підпункту 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Приписами підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України встановлено, що до суб`єктів господарювання третьої групи, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності відносяться, зокрема, фізичні особи-підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Статтею 293 Податкового кодексу України встановлено ставки єдиного податку, згідно із пунктом 293.3 якої, ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється в розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість згідно з цим Кодексом; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.
Як передбачено пунктом 294.1 статті 294 ПК України, податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.
Пунктом 295.3 статті 295 ПК України встановлено, що платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.
Згідно із приписами пунктів 296.1, 296.2 статті 296 Кодексу, платники єдиного податку першої - третьої груп ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1-296.1.3 цього пункту.
Відповідно до пункту 296.3. статті 296 Податкового кодексу України, платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.
Згідно з вимогою підпункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкову вимогу форми "Ф" за №0009130-1305-0919 від 25.08.2025 в сумі 54 716,56 грн (а.с.4) надіслано ОСОБА_1 на поштову адресу, яка відповідає відомостям, що зазначені у податкових деклараціях від 15.07.2025 та від 02.11.2025 (а.с.6,7 та зворотна сторона; а.с. 8, 9 та зворотна сторона).
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Пунктом 179.1 статті 179 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до підпункту е) пункту 176.1 статті 176 ПК України, одним із обов`язків платника податків є обов`язок своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Згідно з пунктом 179.7. статті 179 ПК України, фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Як визначено підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
Пунктом 129.1 статті 129 ПКУ встановлено, що нарахування пені розпочинається, зокрема: при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених ПК України випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із ПКУ (підпункт 129.1.1 пункт 129.1 статті 129 ПКУ); при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до ст. 50 ПКУ, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання (підпункт 129.1.3 пункт 129.1 стаття 129 ПКУ); при виявленні контролюючим органом за результатами перевірки, зокрема, несвоєчасної сплати, несплати (неперерахування) податковим агентом утриманих (нарахованих) податків до або під час виплати оподатковуваного доходу на користь нерезидента або іншого платника податків - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податковим агентом суми податкового зобов`язання, визначеного ПКУ (підпункт 129.1.4 пункт 129.1 стаття 129 ПКУ).
Відповідно до пункту 129.3 статті 129 ПК України нарахування пені (крім пені, передбаченої підпунктами 129.1.2, 129.1.4 пункту 129.1 статті 129 ПКУ) закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на відповідний рахунок платника податків, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.
Нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків (пункт 131.1 статті 131 ПК України).
Отже, посилання відповідача на те, що податкова вимога від 25.08.2025 сформована станом на 21.08.2025 була на суму 54 716,56 грн., а у позові вже заявлено до стягнення 77 071,86 грн, не знайшла свого спростування, позаяк, як зазначено вже вище по тексту, якщо сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Також, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо сплати заявленого позивачем податкового боргу.
Відповідно до пункту 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Таким чином, самостійно визначене податкове зобов`язання відповідача з єдиного податку, зазначене ним в податкових деклараціях платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2025 рік та не сплачене у повному обсязі, є узгодженим грошовим зобов`язанням.
Що стосується заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву від 25.03.2026 (а.с. 21-23), суд зазначає таке.
Так, вказаний відзив обґрунтовується не доведеністю точного складу боргу, моментом його виникнення, безперервністю існування боргу, дотримання процедури направлення податкової вимоги, а також коректністю і законністю розрахунку пені.
Що стосується направлення податкової вимоги, як зазначено судом вище та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, податкова вимога направлялась податковим органом за податковою адресою, зазначеною відповідачем у податкових деклараціях, а не вручення її відповідачу з незалежних від позивача причин не свідчить про порушення останнім процедури її направлення (а.с.4,5).
За усталеною практикою Верховного Суду у справах про стягнення податкового боргу суд не здійснює правовий аналіз правомірності нарахування грошових зобов`язань, відтак предмет контролю звужений до перевірки факту наявності боргу та дотримання процедури, за винятком наявності зустрічного позову платника про скасування податкових повідомлень-рішень чи податкової вимоги у цій ж справі.
З огляду на вищенаведене, якщо податкове зобов`язання не оскаржене і стало узгодженим, суд позбавлений процесуальної можливості оцінювати його правомірність у справі про стягнення, а заперечення відповідача щодо суті податкового боргу, не є підставою для відмови у задоволенні позову податкового органу про його стягнення. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у справах №460/2820/24 від 16.01.2025, №320/18396/23 від 03.03.2026.
Згідно із вимогами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно із пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу передбачене підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України.
З огляду на встановлені судом обставини справи, ОСОБА_1 є платником єдиного податку з фізичних осіб, а тому у відповідності до вимог підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України несе обов`язок по сплаті податків та зборів у строки та розмірах, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи те, що податковий борг в розмірі 77 071,86 грн виник в результаті порушення відповідачем вимог податкового законодавства, останнім не подано жодного доказу його сплати, суд дійшов висновку про підставність і обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення в повному обсязі.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в цій категорії справ, розподіл судових витрат не проводиться.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю. 
Стягнути в дохід бюджету з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) податковий борг у загальному розмірі 77 071 (сімдесят сім тисяч сімдесят одна) гривня 86 (вісімдесят шість) копійок. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, адреса: вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ ВП – 43968084;
відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 .

Суддя   /підпис/ Тимощук О.Л.