Дата документу 24.02.2026 Справа № 332/4923/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №332/4923/23  Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження №22-ц/807/655/26  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Кухаря С.В.,  Трофимової Д.А., Волчанової І.М.,   	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Креді Агріколь Банк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.03.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 2/4043575.

Підписавши вказаний договір відповідач підтвердив, що він в день його укладання отримав примірник Договору, йому зрозумілі умови договору, він ознайомлений з Правилами і Тарифами банку, що є чинними на момент укладання цього Договору і які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.credit-agricole.ua) ознайомлений та погоджується, банком надано відповідачу інформацію яка визначена в ч.2ст.12 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За умовами договору позивачем надано відповідачу кредит у сумі 300000грн, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом та строком до 11.03.2027, який відповідач повертає згідно з графіком погашення кредиту.

Проте відповідачем в порушення взятих на себе зобов`язань кредит у строки/терміни, передбачені графіком не повертається, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом та комісія/прострочена комісія у строки/терміни, передбачені кредитним договором.

Станом на 20.07.2023 внаслідок невиконання умов кредитного договору заборгованість відповідача перед позивачем складає 409309,14 грн, що включає: строкову заборгованість у розмірі 224867,50 грн, прострочену заборгованість у розмірі - 41276,51 грн, нарахованих відсотків - 1596,86 грн, прострочені відсотки - 29286,78 грн, комісія – 5400грн, реструктуризація по простроченій комісії – 32400грн, реструктуризація по простроченим відсоткам – 15081,49 грн, прострочена комісія – 59400грн. 

Посилаючись на положення ст.ст.525, 526, 530, 1048, 1054 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за Кредитним договором № 2/4043575 від 12.03.2021 та витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором N 2/4043575від 12.03.2021 року, яка станом на 20.07.2023 року становить 282 121,11 грн (41 276,51 грн прострочена заборгованість; 224 867,50 грн строкова заборгованість; 15 977,10 грн прострочені відсотки) та витрати на оплату судового збору у розмірі 4 231,82 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що у кредитному договорі укладеному між сторонами узгоджено перелік послуг, за які нараховується комісійна винагорода, при цьому такі послуги не відносяться до категорії безоплатних і розмір винагороди за такі послуги погоджено при підписання кредитного договору. Договором встановлено право банку нараховувати відсотки за користування кредитним коштами до повного погашення заборгованості за кредитним договором незалежно від строку кредитування. Станом на 20.07.2023 сума заборгованості по кредиту становить 409 309,14 грн, в структурі прострочених відсотків, які були нараховані за період 12.03.2021 по 20.07.2023. 

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та його представник, адвокат Стариченко М.П., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, а саме шляхом надсилання судової повістки-повідомлення в електронний кабінет підсистеми «електронний суд» ( а.с. 222, 215) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Стариченко М.П. 

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходи з того, що матеріалами справи доведено належними та допустимими доказами факт наявності у відповідачки заборгованості за тілом кредиту, його розмір підтверджено умовами договору, розрахунком заборгованості та не спростовано відповідачем. Проте, враховуючи, що відсотки за користування кредитом банк продовжував нараховувати на 31 календарний день – 23 березня 2023 року, з моменту пред`явлення банком дострокової вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, тому суд прийшов до висновку про відмову у позові в частині стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованих після 22 березня 2023 року та зарахованих в рахунок прострочених відсотків в розмірі 13309, 68 грн ( 29286,78-15977, 10), та відсотків у розмірі 1596, 86 грн. Суд також прийшов до висновку, що зазначені в кредитному договорі послуги з надання інформаційно- консультаційних послуг є безоплатними відповідно до приписів законодавства. Враховуючи те, що кредитним договором встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, без визначення систематичності або періодичності їх надання, позивачем не надано суду жодних доказів звернень відповідача частіше, ніж один раз на місяць з проханням про надання інформації про стан кредиту та доказів надання інших послуг з обслуговування кредитної заборгованості, вимоги в частині стягнення з відповідача комісії в сумі 5400, 00 грн та простроченої комісії в сумі 59400, 00 грн задоволенню не підлягають. Крім того, умовами кредитного договору та Правилами надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» не встановлено порядку та умов нарахування таких сум, як « реструктуризація по простроченій комісії» та « реструктуризація по простроченим відсоткам», доказів звернення відповідача до АТ «Креді Агріколь Банк» про проведення реструктуризації за кредитним договором № 2/4043575 від 12 березня 2021 року суду не надано, тому суд прийшов до висновку, що відсутня правова підстава їх нарахування, а тому відсутня підстава для їх стягнення з ОСОБА_2 у сумі 32400, 00 грн (реструктуризація по простроченій комісії) та реструктуризація по простроченим відсоткам у розмірі 15081, 49 грн). Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи та відповідні правовідносини, суд прийшов до висновку, що банком доведено належними та допустимими доказами наявність факту порушення ОСОБА_2 зобов`язання за договором, наявність підстав для дострокового стягнення заборгованості, а також наявність заборгованості, яка з урахуванням висновків суду щодо наявності підстав для стягнення прострочених та нарахованих відсотків після 22 березня 2023 року, комісії та простроченої комісії, а також коштів нарахованих позивачем як реструктуризація по простроченій комісії та реструктуризація по простроченим відсоткам, в загальному розмірі становить 282121, 11 грн, яка складається: 41276, 51 грн – прострочена заборгованість, 224867, 50 грн - строкова заборгованість; 15977, 10 грн – прострочені відсотки.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 12.03.2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 2/4043575про надання кредиту.

Відповідно до кредитного договору банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використанні кредит у сумі 300000 грн. Строк користування кредитом з 12.03.2021 року по 11.03.2027 року включно (а.с.15-17).

За умовами договору відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно, в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (а.с.18-20).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток N 1 до Договору, що є його невід`ємною частиною), надалі Графік платежів по кредиту, як День повернення кредиту, повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору встановлено, що кредит надається Позичальнику на споживчі потреби.

Відповідно до п. 1.3.1 Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно, в розмірі 12.00% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за Договором, протягом строку дії Договору розмір процентів залишається незмінним, крім випадків внесення змін до Договору. У відповідності до п.1.3.1 Кредитного договору, нарахування процентів здійснюється з дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку до моменту повного погашення заборгованості за Договором. 

Відповідно до п. 1.3.2 комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі – комісія): щомісячно, в розмірі 1,80 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 Договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. 

АТ «Креді Агріколь Банк» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 300000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією N 35704429-1 від 12.03.2021 року (а. с. 26) та випискою з рахунку (а. с. 31-39).

Таким чином, банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та умовах, передбачених умовами кредитного договору.

Частина кредитних коштів була направлена відповідачем на погашення раніше укладеного між сторонами кредитного договору N 1/4043575 від 24.11.2020 року, що підтверджується копіями платіжних доручень від 12.03.2021 року на суму 245008,37 грн та на суму 4546,44 грн (а. с. 27,28).

Відповідачем порушені умови кредитного договору, він не виконував взяті на себе договірні зобов`язання не здійснював щомісячні платежі погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 20.07.2023, заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем становить 409309,14 грн, з яких:строкову заборгованість у розмірі 224867,50 грн, прострочену заборгованість у розмірі - 41276,51 грн, нарахованих відсотків - 1596,86 грн, прострочені відсотки - 29286,78 грн, комісія - 5400 грн, реструктуризація по простроченій комісії 32400 грн, реструктуризація по простроченим відсоткам 15081,49 грн, прострочена комісія 59400 грн (а. с. 30).

З метою досудового врегулювання спору 20.02.2023 року Банк направив позичальнику ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за комплексним договором N 2/4043575 від 12.03.2021 щодо повернення всієї суми кредиту та інших платежів передбачених договором протягом 30 днів з дати отримання даної вимоги (а. с. 29).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором визначений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» позичальник зобов`язується достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції у випадку отримання від банку письмової вимоги згідно з умовами договору та Правил. 

Відповідно до п. 2.3.4 Правил у разі несплати позичальником чергового платежу по кредиту та /або процентам за користування кредитом, та /або комісії, згідно з умовами договору протягом 30 днів, Банк направляє позичальнику письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, в якому вказується розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати суми кредиту, процентів, комісій, штрафних санкцій.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил якщо позичальник протягом 31 дня з моменту направлення йому письмової вимоги банком, не виконає вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, штрафними санкціями, банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно позичальника в порядку передбаченому законодавством України. 

За наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, направивши на адресу ОСОБА_1 вимогу від 20 лютого 2023 року за № 10451/1223 про дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитним договором № 2/4043575 від 12 березня 2021 року (а.с. 29).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 , від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, є правильні висновки суду першої інстанції, що на 31 календарний день 23.03.2023 року, з моменту пред`явлення банком дострокової вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» нараховувати передбачені договором проценти припинилося.

Однак банк , всупереч вимогам законодавства , продовжував нараховувати проценти. 

Так, згідно вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань за комплексним договором № 2/4043575 від 12.03.2021, прострочені проценти, станом на 20.02.2023 року становлять 15977,10 грн. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 20.07.2023, прострочені відсотки складають 29286,78 грн.

За таких обставин, суд правомірно відмовив у позові в частині стягнення відсотків за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), нарахованих після 22.03.2023 року та зарахованих в рахунок прострочених відсотків в розмірі 13309,68 грн (29286,78- 15977,10 грн), та не підлягають стягненню відсотки у розмірі 1596,86 гривень, оскільки зазначені відсотки нараховані також після спливу 31 календарного дня з моменту пред`явлення банком дострокової вимоги, згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до умов кредитного договору, що укладений між сторонами, банк надав Відповідачу кредит на споживчі цілі, тому особливості регулювання відносин сторін мають визначаються Законом України «Про захист прав споживачів ».

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про захист прав споживачів» № 1734-VIII (далі - Закон № 1734-VIII). Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону № 1734-VIII, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але нечастіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит .

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Аналогічний висновок також містить постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі №° 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23). 

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) зазначено, що «оцінюючи зміст оспорюваного положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту, та зміст положень пункту 6.9.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у AT «Банк Кредит Дніпро» версія 13.0, чинними на час укладення оспорюваного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними».

Тобто, зазначені в Кредитному договорі послуги з надання інформаційно- консультаційних послуг є безоплатними відповідно до приписів законодавства.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи те, що за Кредитним договором встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, без визначення систематичності або періодичності їх надання, позивачем не надано суду жодних доказів звернень відповідача частіше, ніж один раз на місяць з проханням про надання інформації про стан кредиту та доказів надання інших послуг з обслуговування кредитної заборгованості, є правильні висновки суду першої інстанції, що вимоги в частині стягнення з відповідача комісії в сумі 5400,00 грн. та простроченої комісії в сумі 59400,00 грн. задоволенню не підлягають .

Крім того, умовами кредитного договору та Правилами надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» не встановлено порядку та умов нарахування таких сум, як «реструктуризація по простроченій комісії» та «реструктуризація по простроченим відсоткам», доказів звернення відповідача до АТ «Креді Агріколь Банк» про проведення реструктуризації за кредитним договором № 2/4043575 від 12.03.2021 року суду не надано, тобто відсутня правова підстава їх нарахування, а тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 коштів нарахованих позивачем як реструктуризація по простроченій комісії в сумі 32400,00 грн. та реструктуризація по простроченим відсоткам розмірі 15081,49 грн.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи та відповідні ним правовідносини, є правильні висновки суду першої інстанції, що АТ «Креді Агріколь Банк» доведено належними та допустимими доказами наявність між Банком та ОСОБА_1 факту порушення останнім зобов`язань за кредитним договором № 2/4043575 від 12 березня 2021 року та наявність заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 в загальному розмірі 282121,11 грн, яка складається: 41276,51 грн. - прострочена заборгованість; 224867,50 грн. - строкова заборгованість; 15977,10 грн. - прострочені відсотки, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь позивача. 

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 

Колегія суддів зазначає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично повторюють вимоги позовної заяви та зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, висновків суду не спростовують та на законність судового рішення не впливають.  
З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Креді Агріколь Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2025 року – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 25 лютого 2026 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Кухар С.В. 	Трофимова Д.А.