РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
13 березня 2026 р.  Справа № 120/5442/25
Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу протиправно відмовлено в переведенні з пенсії за віком, призначеної згідно з Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIIІ) з урахуванням довідок від 20.03.2025 №4927/15.6-25/вх.2221/15.7-25 та №4929/15.6-25/вх.2221/15.7-25, виданих Центральним міжрегіональним управління Міністерства юстиції (м.Київ). 
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
До суду надійшов відзив, в якому ГУ ПФУ у Вінницькій області просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що позивачу правомірно відмовлено в переведені на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням довідок про заробітну плату від 20.03.2025, оскільки їй вже було призначено пенсію згідно з Законом №3723-ХІІ. Крім того, Законом №889-VIII не передбачено можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.
ГУ ПФУ в м. Києві відзиву на позовну заяву не подано.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України ву Вінницькій області.
З 09.06.2004 по 01.01.2019 отримувала пенсію за віком, призначену відповідно ло ЗУ "Про державну службу".
З 02.01.2019 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV.
Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою від 25.03.2025, в якій просила призначити пенсію за віком згідно ЗУ «Про державну службу». До заяви додані довідки про заробітну плату від 20.03.2025 №4927/15.6-25/вх.2221/15.7-25 та №4929/15.6-25/вх.2221/15.7-25, видані Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.04.2025 №905080138727, який розглянув заяву позивача за принципом екстериторіальності, відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з наданими новими довідками про складові заробітної плати державного службовця. Зазначено, що позивач отримувала пенсію за віком в період з 09.06.2004, призначену відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. Як наслідок право на перерахунок пенсії, призначеної відповідно до Закону №889-VІІІ, позивач немає.
Позивач, вважаючи порушеними їїо права, звернулася з позовом до суду.
Визначаючись щодо спірних правовідносин суд виходить з наступного.
Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону №889-VIIІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-IV.
Водночас, Законом №889-VIII також визначено право на пенсійне забезпечення (а саме - збереження права на призначення пенсії) державних службовців відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Так, відповідно до пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Крім того, пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно з частиною 9 статті 37 Закону №3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно Закону №1058-ІV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.
Таким чином, законодавство передбачає право саме на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Проте, як встановив суд, позивач з 09.06.2004 по 01.01.2019 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ. 
З 02.01.2019 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV.
Відповідно до пункту 13 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до такого переведення.
Особи, яких переведено на пенсію за віком за нормами Закону №1058-ІV, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію за Законом України «Про державну службу». При цьому, розмір пенсії встановлюється з 1 числа наступного місяця, у якому надійшла заява, у тому розмірі, що був до переведення.
З урахуванням наведеного, у разі звернення особи, виплата пенсії, призначеної відповідно до Закону №3723-ХІІ, поновлюється у раніше встановленому розмірі.
Суд зазначає, що 25.031.2025 позивач звернулася до відповідача з заявою щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з врахуванням нових довідок від 20.03.2025 №4927/15.6-25/вх.2221/15.7-25 та №4929/15.6-25/вх.2221/15.7-25, виданих Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ).
Оскільки позивачу уже призначена пенсія відповідно до Закону №3723-XII, права на повторне призначення пенсії відповідно до вказаного закону позивач не має.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №523/9208/17.
Позивач помилково не враховує, що проведення перерахунку пенсії державного службовця не передбачено законодавством.
Так, підстави для перерахунку пенсій державних службовців у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців відсутні, оскільки законодавство не регламентує ні права особи на перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною розміру заробітної плати, ні порядок і умови здійснення такого перерахунку.
Аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №712/10182/17, від 03.11.2021 у справі №373/2149/16-а.
Між тим, відсутність механізму перерахунку пенсій державним службовцям, призначених за статтею 37 Закону №3723-ХІІ було предметом розгляду Конституційного Суду України.
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 1 пункту 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (щодо гарантій соціального захисту державних службовців) від 23.12.2022 № 3-р/2022 у справі № 3-132/2018 (5462/17), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ зі змінами.
При цьому, в абз.4 п.5.6 мотивувальної частини цього рішення Конституційний Суд України також констатував, що розміри пенсій державних службовців, призначених на підставі ст.37 Закону №3723-ХІІ, на відміну від розмірів пенсій, призначених на підставі інших нормативних актів, не підлягають перерахуванню.
Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України зазначив, що сучасний стан законодавчого врегулювання з перерахунку розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, є не звичайною законодавчою прогалиною (лакуною), а законодавчим упущенням (legislative omission), наявність якого є порушенням Конституції України. Для розвитку, конкретизації та деталізації приписів статей 3, 8, 24, 46 Основного Закону України перерахунок розмірів пенсій обов`язково має бути внормований у законі, ухваленому Верховною Радою (п. 5.7 згаданого рішення).
Поряд з цим, визнаючи неконституційним підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ зі змінами, Конституційний Суд визначив, що підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, визнаний неконституційним у зазначеному аспекті, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 зі змінами, а також вказав про необхідність Верховній Раді України внормувати перерахунок розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього Рішення.
У свою чергу, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який на підставі Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" неодноразово продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
Відтак, рішення Конституційного Суду України, станом на сьогодні, не змінює нормативно-правого регулювання спірних правовідносин та не дає підстав для висновку про наявність підстав для проведення органом Пенсійного фонду перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючих державних службовців.
Таким чином, з урахуванням рішення Конституційного Суду України 23.12.2022 №3-р/2022, правове регулювання перерахунку пенсії держслужбовців у майбутньому зазнає змін. Однак, до врегулювання Верховною Радою України питання перерахунку пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ, підстав для такого перерахунку немає.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.02.2023 у справі №520/6418/21, від 19.03.2025 у справі №300/936/23.
З огляду на зазначене, у пенсійного органу відсутні правові підстави для повторного призначення пенсії позивачу згідно з Законом №3723-ХІІ.
Позивач уже скористався своїм правом на призначення пенсії державного службовця. Положення пунктів 10 та 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII застосовується до осіб, які реалізовують своє право на призначення пенсії державного службовця після 01.05.2016 вперше.
Нормативні підстави для переведення з одного виду пенсії на інший в межах Закону №3723-ХІІ також відсутні.
Оскільки позивач з 09.06.2004 отримував пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", з якої його було переведено на пенсію за Законом №1058-IV, то повернення на отримання пенсії за Законом України "Про державну службу" можливо лише шляхом переведення на підставі пункту 4-7 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, а не шляхом повторного призначення.
Варто зазначити, що кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення.
При цьому, при переведенні відсутні підстави для застосування нових довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, оскільки відповідно до зазначених норм, що при розрахунку позивачу пенсії за віком державного службовця має застосовуватися той розмір заробітної плати, що застосовувався при первинному призначенні пенсії.
Враховуючи зміст заяви позивача, він не просив про переведення на пенсію по віку згідно з статтею 37 Закону №3723-XII у розмірі, який було встановлено до переведення.
Суд зазначає, що вимоги позивача щодо врахування нових довідок про заробітну плату спрямовані на перерахунок пенсії державного службовця, що суперечить вимогам чинного пенсійного законодавства.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачі спростували, а позивач не підтвердив правомірність заявлених позовних вимог, а тому, в їх задоволенні слід відмовити.
Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, а також звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403)
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16. м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 42098368) 

Суддя Комар Павло Анатолійович