21.04.26
22-ц/812/508/26
Єдиний унікальний номер судової справи 490/7778/25
Номер провадження 22-ц/812/508/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

21 квітня 2026 року      місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О., 

з секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

за участі: 
представника позивача – адвоката Гнатенко О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Мунтяну Ігорем Івановичем, рішення, яке ухвалено Інгульським районним судом міста Миколаєва 10 грудня 2025 року, під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі – ТОВ «Коллект Центр») пред`явило позов до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі – ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит за №3801538. 
Згідно з п.1.1 договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. 
Відповідно до умов п.1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7 000 грн. 
Відповідно до п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 4 200 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно з п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
13 січня 2022 року було укладено договір факторингу №13-01/2022-79, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі – ТОВ «Вердикт Капітал») права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №3801538. 
10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №3801538. 
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №3801538. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, загальний розмір якої станом на день формування позовної заяви становить 48 230 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 7 000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 39 900 грн., заборгованість за комісіями – 1 330 грн.
Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором №3801538 від 06 жовтня 2021 року в загальному розмірі 48 230 грн., а також 2 422 грн. 40 коп. понесених витрат зі сплати судового збору та 16 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Інгульського районного суду міста Миколаєва від 10 грудня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №3801538 від 06 жовтня 2021 року у загальному розмірі 48 230 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16 000 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Мунтяну І.І., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до п.1.5.2 договору встановлено, що проценти за користування кредитом становлять 4 200 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. На підставі умов договору розрахунок заборгованості має здійснюватися наступним чином: 7 000 грн. х 2% х 30 днів = 4 200 грн. Відсоткова ставка, передбачена п.1.5.2 в розмірі 4 200 грн. відповідає розрахункам заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, а заявлені позивачем вимоги заборгованості за відсотками в сумі 39 900 грн. є необґрунтованими та не можуть бути задоволені.
Також, позивачем як доказ перерахування коштів було надано квитанцію від LIQPAY на суму 7 000 грн., однак цей доказ не можна вважати належним та достатнім для встановлення факту переказу коштів відповідачу. Районним судом не досліджено, що у квитанції, наданій позивачем не міститься доказів належності банківського рахунку відповідачу, що унеможливлює встановити факт перерахування коштів за договором, а також встановити кінцевого отримувача коштів за укладеним договором.
Крім того судом першої інстанції не досліджено, що комісія в розмірі 1 330 грн., яка передбачена п.1.5.1 договору №3801538 від 06 жовтня 2021 року, що є комісією за надання кредиту, є неправомірною, а тому не підлягає задоволенню.
Також зазначено, що загальна заборгованість за тілом кредиту становить 7 000 грн., а відсотки, зазначені позивачем є завищені та необґрунтовані, а тому сума витрат на правничу допомогу перевищує ціну позову приблизно вдвічі, не є співмірною складності справи та ціні позову.
Позивачем не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим (основному боргу, відсоткам, неустойці, які не були погоджені у письмовій формі). 
Нараховані позивачем суми не відповідають законодавству України та заявленим самим позивачем у наданих копії договору та графіку платежів умовам кредитування і є непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Крім того, у відзиві зазначено, що позивачем будуть подані документи щодо розміру понесених витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. у визначений законом строк.
В судове засідання до суду апеляційної інстанції, призначене на 21 квітня 2026 року, відповідач не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлена належними чином.
Представник відповідача – адвокат Мунтяну І.І. надіслав на адресу апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.
Згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В силу приписів ч.2 ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторони відповідача.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч.ч.1,2,3,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судове рішення таким вимогам відповідає не в повному обсязі.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
За ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. 
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
При цьому, відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 на сайті miloan.ua створила анкету-заяву на кредит №3801538, за якою погоджено надання кредиту 06 жовтня 2021 року (а.с.24-25).
06 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №3801538, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 7 000 грн., кредит надано строком на 30 днів, з кінцевим терміном повернення 05 листопада 2021 року.
Відповідно до умов п.1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 1 330 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Згідно з п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 4 200 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п.2.1 договору).
За п.2.3.1.2 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Так, збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилось до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховується за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору.
У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних базових умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах
Відповідно до п.4.2 договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
Кредитний договір підписано представником ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає як умовам цього договору, так і положенням ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.13-21).
Перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією №1785744585 ( а.с.36).
Також, факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача підтверджується інформацією, яку на запит апеляційного суду за клопотанням позивача надало Акціонерне товариство «ПриватБанк» від 07 квітня 2026 року, про те, що на ім`я ОСОБА_1 , в банку емітовано картку, на яку 06 жовтня 2021 року було здійснено переказ коштів на суму 7 000 грн. 
Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення, позичальник ОСОБА_1 не повернула отримані кошти, внаслідок чого станом на 04 січня 2022 року вона має заборгованість в загальному розмірі 33 530 грн., з яких: 7 000 – заборгованість за тілом кредиту, 25 200 грн. – заборгованість по процентам, 1 330 грн. – заборгованість по комісії. Також, встановлено, що позичальнику нарахована комісію в сумі 1 330 грн. та в період з 07 жовтня 2021 року по 05 листопада 2021 року (включно) здійснювалось щоденне нарахування відсотків в розмірі 140 грн. відповідно до умов п.1.5.2 договору, а з 06 листопада 2021 року по 04 січня 2022 року – щоденне нарахування відсотків в розмірі 350 грн. відповідно до умов п.1.6, 2.3.1.2 договору (а.с.37-39). 
Також, кредитор у зобов`язанні може бути замінений з підстав, визначених положеннями ст.512 ЦК України, зокрема, у зв`язку з переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 516 ЦК України). До нового кредитора у зобов`язанні переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
13 січня 2022 року первісний кредитор за договором про споживчий кредит №3801538 від 06 жовтня 2021 року з позичальником ОСОБА_1 – ТОВ «Мілоан» (клієнт) уклало договір факторингу №13-01/20223-79 з ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) (а.с.73-82).
Згідно з п.2.1 цього договору клієнт – первісний кредитор, зобов`язувався відступити за плату право грошової вимоги у сумі 79 914 297 грн. 90 коп., а фактор зобов`язувався, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками.
Відповідно до п.6.1.4 право вимоги переходить до фактора після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання Реєстру боржників (додаток №4), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.
Також згідно із п.7.1 договору факторингу сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 3 686 675 грн. 52 коп. (а.с.73-82).
Відповідно до витягу з Додатку №3 (реєстр боржників) до договору факторингу №13-01/2022-79 від 13 січня 2022 року клієнт відступив факторові право вимоги до боржника ОСОБА_1 , номер в реєстрі – 2276, номер договору – 3801538, дата укладення договору – 06 жовтня 2021 року, заборгованість за тілом кредиту складає 7 000 грн., заборгованість по процентам складає 25 200 грн., заборгованість по комісії складає 1 330 грн., загальна сума заборгованості за кредитом – 33 530 грн. (а.с.94-96,97).
Також умовами договору факторингу від 13 січня 2022 року (пункт 2.5) передбачено право фактора здійснити наступне відступлення права вимоги будь-якій третій особі та здійснити нарахування та стягнення процентів з дати відступлення прав вимоги за договорами фінансових послуг (пункт 2.3), тобто здійснити нарахування за умовами договору з моменту переходу права і за період, що може настати, у разі невиконання зобов`язань боржником без передачі фактору права майбутньої вимоги.
10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) шляхом продажу права вимоги, визначені у даному договорі, належні первісному кредитору, а новий кредитор набув в обсязі та умовах, визначених цим договором права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до цього Договору (надалі – також Реєстр боржників) (а.с.42-52).
Зокрема згідно з Реєстром боржників (додаток №3) до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги до позивача у справі, яка переглядається, перейшло право вимоги до ОСОБА_1 (номер в реєстрі 23646) за кредитним договором №3801538 в загальній сумі 48 230 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 7 000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 39 900 грн., заборгованість по комісії – 1 330 грн. (а.с.68-71,72). 
Враховуючи наведені положення закону та зміст долучених позивачем договорів факторингу, про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, реєстрів боржників, колегія суддів приходить до переконання, що позивач належними та допустимими доказами довів, що набув право вимоги до відповідача за договором №3801538 від 06 жовтня 2021 року.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту набуття права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал», а в подальшому – ТОВ «Коллект Центр» до відповідача за кредитним договором позивач надав копії відповідних документів – договорів факторингу, про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, виписок з реєстрів прав вимоги та боржників.
За такого, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №3801538 від 06 жовтня 2021 року.
За змістом статей 525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п.1.1 договору позичальник зобов`язується здійснити повернення кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з умовами цього договору. 
Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за договором, яка підлягає стягненню за судовим рішенням. 
Щодо посилань апелянта про те, що судом незаконно було стягнуто відсотки за користування кредиту після закінчення строку договору, то колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно з укладеним договором кредит у сумі 7 000 грн. було надано відповідачу строком на 30 днів до 05 листопада 2021 року.
При цьому п.2.3 договору передбачено пролонгацію строку кредитування.
Продовження, вказаного в п.1.3 договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п.2.3.1).
Як вище зазначалось в даній постанові, п.2.3.1.2 договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах, зокрема: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п.1.6 договору.
Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 06 листопада 2021 року, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п.2.3.1.2 договору.
Відтак, колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 06 листопада 2021 року, відповідно, остання продовжила користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає умовам п.2.3 договору.
Поряд з цим, системний аналіз положень п.п.1.1-1.4 кредитного договору щодо порядку та строку кредитування (30 днів), п.п.2.2-2.4 кредитного договору щодо пролонгації (60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався 06 жовтня 2021 року та закінчився 04 січня 2022 року, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного договору не передбачено можливість його подальшої пролонгації.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Колегія суддів враховує, що за договором факторингу було відступлено первісним кредитором новому кредитору саме заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 04 січня 2022 року. При цьому, заміна сторони у кредитному договорі не відбувалась, новий кредитор набув саме право вимоги від боржника виконання зобов`язання у відповідній сумі.
Колегія суддів вважає, що ТОВ «Коллект Центр» вправі вимагати від відповідача сплати заборгованості за відсотками за користування кредитом згідно з договором №3801538 від 06 жовтня 2021 року, яка нарахована первісним кредитором ТОВ «Мілоан» станом на дату відступлення ним права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» (яке в свою чергу відступило права вимоги ТОВ «Коллект Центр»).
Нарахувавши відсотки за користування кредитом після отримання прав вимоги від первісного кредитора, ТОВ «Вердикт Капітал» вийшло за межі узгодженого сторонами кредитного договору строку. При цьому, отримавши право вимоги до відповідача ще у січні 2022 році, ТОВ «Вердикт Капітал» не вчинило дій щодо повернення боргу, а продовжило строк кредитування на власний розсуд, що призвело до нарахування непропорційно великої суми вартості кредиту. Такий механізм, на переконання суду, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. А тому, виконаний позивачем розрахунок заборгованості по сплаті процентів за період з 13 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року колегія суддів визнає необґрунтованим, а доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими.
Оскільки розмір стягнутих процентів є визначений умовами укладеного між сторонами договору, а тому наведені відповідачем підстави для їх зменшення в межах строку кредитування 30 днів відсутні.
Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконувала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то колегія суддів вважає за необхідне, частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №3801538 від 06 жовтня 2021 року у загальному розмірі 33 530 грн., що складається із: 7 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 25 200 грн.- заборгованість за відсотками, 1 330 грн заборгованість по комісії.
Інші розрахунки здійснені після відступлення права вимоги та поза межами строків кредитування, а тому судом до уваги не приймаються, у вказаній частині задоволенню не підлягають.
В той же час щодо нарахування заборгованості за комісією колегія суддів зауважує, що відповідно до п.1.5.1 комісія за надання кредиту нараховується одноразово. Згідно з таблицею розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що сторонами погоджено сплату 1 330 грн. комісії, яка є комісією за надання кредиту. Нарахування такої комісії не суперечить правовим висновкам викладених Верховним Судом у постанові №727/5461/23 від 10 січня 2024 року. Доказів сплати комісії матеріали справи не містять, А відтак наявні підстави для стягнення комісії.
Оскільки суд першої інстанції допустився помилки у визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, то рішення суду підлягає зміні разом із здійсненням перерозподілу судових витрат, виклавши резолютивну частину в новій редакції.
Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає наступне.
За змістом ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 (провадження №11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18 (провадження №12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18 (провадження №14-26цс) та постанові від 08 червня 2022 року у справі №357/380/20 (провадження №14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою №58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
В позовній заяві позивач просив стягнути на його користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн., яка була надана згідно договору про надання правової допомоги №01-07/2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» від 01 липня 2024 року (а.с.109-113).
Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №1307 від 01 серпня 2025 року сторони погодили надання наступних правових (юридичних послуг) Адвокатським об`єднанням Товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 1) надання усної консультації – 4 000 грн.; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду – 12 000 грн. (а.с.119).
Згідно з витягом з Акту №13 про надання юридичної допомоги від 31 серпня 2025 року сторонами погоджено надання наступних послуг: 1) надання усної консультації – 4 000 грн.; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду – 12 000 грн. (а.с.120).
Колегія суддів приходить до висновку, що сума правничої допомоги в суді першої інстанції у розмірі 16 000 грн. є не співмірною із складністю справи та наданими адвокатським об`єднанням послугами, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому зважаючи на часткове задоволення позову, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для її зменшення з 16 000 грн. до 4 000 грн. 
За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково (69.52%), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 684 грн. 05 коп.
Також, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Мунятну І.І., на судове рішення задоволена частково (30.48%), то з ТОВ «Коллект Центр» на користь відповідача підлягає стягненню 1 107 грн. 34 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Мунтяну Ігорем Івановичем, – задовольнити частково.
Рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 10 грудня 2025 року – змінити, виклавши резолютивну частину судового рішення у новій редакції.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (ЄДРПОУ 44276926) заборгованість за договором про споживчий кредит №3801538 від 06 жовтня 2021 року в загальному розмірі 33 530 (тридцять три тисячі п`ятсот тридцять) грн., з яких: 7 000 (сім тисяч) грн. – заборгованість за тілом кредиту, 25 200 (двадцять п`ять тисяч двісті) грн. – заборгованість за відсотками, 1 330 (одна тисяча триста тридцять) грн. – заборгованість по комісії.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (ЄДРПОУ 44276926) 1 684 (одна тисяча шістсот вісімдесят чотири) грн. 05 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 4 000 (чотири тисячі) грн. витрат за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (ЄДРПОУ 44276926) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), 1 107 (одна тисяча сто сім) грн. 34 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий       Т.В. Серебрякова 

Судді:        В.В. Коломієць

Н.О. Тищук 

Повний текст судового рішення
складено 24 квітня 2026 року