ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

26 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 732/1470/25
Головуючий у першій інстанції – Карпинська Н. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/428/26

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шитченко Н.В.,
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є., 
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гетьманське»,
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» про стягнення заборгованості за договором оренди (орендної плати).

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Гетьманське», в якому просила стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди № 2 від 25 липня 2012 року у розмірі 18 196,82 грн.
Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що являється власником земельної ділянки площею 3,49 га з кадастровим номером 7421482400:03:000:0568. 25 липня 2012 року укладено договір оренди землі № 2, який було змінено додатковою угодою від 06 грудня 2021 року, укладеною сторонами. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2025 року, яким розірвано договір оренди від 25 липня 2012 року та припинено право оренди земельної ділянки за ТОВ «Гетьманське», встановлено факт невиплати позивачці орендної плати за 2023-2024 роки.
Указувала, що на час звернення з цим позовом невиконаними відповідачем залишаються зобов`язання щодо виплати 6 233,93 грн орендної плати за 2023 рік, 6 233,93 грн орендної плати за 2024 рік та 4 155,95 грн орендної плати за 8 місяців 2025 року. Інфляційне збільшення заборгованості позивачка визначила згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 1 573,01 грн.
Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Гетьманське» на користь позивачки орендну плату за 2023 рік у розмірі 6 233,93 грн з вирахуванням і перерахуванням податку з доходів та військового збору за орендовану земельну ділянку з кадастровим номером 7421482400:03:000:0568; орендну плату за 2024 рік у розмірі 6 233,93 грн з вирахуванням і перерахуванням податку з доходів та військового збору за орендовану вищевказану земельну ділянку; орендну плату за 8 місяців 2025 року (з 01 січня по 31 серпня 2025 року) у розмірі 4 155,95 грн з вирахуванням і перерахуванням податку з доходів та військового збору за орендовану земельну ділянку. У частині позовних вимог щодо стягнення інфляційного збільшення відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ТОВ «Гетьманське», вважаючи рішення суду необґрунтованим, невмотивованим та таким, що винесено з порушенням норм процесуального права, просить скасувати його.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не мав вирішувати справу по суті через те, що долучений стороною позивача до справи ордер не відповідає вимогам ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41. У ордері відображено лише те, що адвокат надає правову допомогу у судах загальної юрисдикції усіх інстанцій, що свідчить про його недійсність. Наведена позиція узгоджується із судовою практикою Верховного Суду.
У зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження повноважень адвоката представляти інтереси позивачки, 16 вересня 2025 року ТОВ «Гетьманське» подало заяву про залишення позову без розгляду. Дійшовши висновку про відмову у задоволенні цього клопотання, районний суд в ухвалі від 23 вересня 2025 року безпідставно не навів обґрунтувань такого рішення з посиланням на положення чинного законодавства.
16 вересня 2025 року товариство подало клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, пославшись на те, що, зважаючи на основний вид діяльності товариства (вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур), орендовані земельні ділянки є основним активом, який забезпечує здійснення товариством господарської діяльності. Внаслідок збройної агресії російської федерації та тимчасової окупації, ТОВ «Гетьманське» було позбавлене можливості здійснювати господарську діяльність повноцінно та використовувати орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням. Кожна судова справа про розірвання договору оренди землі, а також про стягнення орендної платні – це справа про позбавлення активу юридичної особи, за рахунок якого товариство здійснювало та може здійснювати власну господарську діяльність. Скаржник вважає, що цей спір не є малозначним та не міг розглядатись судом в порядку спрощеного провадження. Відмовивши у задоволенні заявленого клопотання, суд порушив право відповідача на належний судовий розгляд в порядку загального позовного провадження.
У наданому відзиві представник позивачки – адвокат Нагаєць Д.В., не погодившись з доводами апеляційної скарги та вважаючи її безпідставною, просить відмовити у її задоволенні.
Вважає, що подача ТОВ «Гетьманське» апеляційної скарги є зловживанням ним процесуальними правами з метою уникнення відповідальності щодо сплати орендної плати за розірваним договором оренди землі. Не погодившись з висновком районного суду про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, відповідач ухвалу Городнянського районного суду від 23 вересня 2025 року у передбаченому ст. 353 ЦПК України порядку не оскаржив, тому його твердження про порушення судом процесуальних норм є безпідставним.
Зазначає, що у цій справі сума позову в кілька разів менше встановленого законом «порогу малозначності справ», тому суд, дотримавшись приписів ст. 274 ЦПК України, правомірно розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження за матеріалами справи без виклику сторін. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить за залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності обставин перебування сторін у договірних відносинах на підставі додаткової угоди до договору оренди землі № 02 від 25 липня 2012 року, згідно з якою ТОВ «Гетьманське» прийняло у строкове платне володіння і користування належну позивачці земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 7421482400:03:000:0568. Орендну плату було визначено у грошовій формі в сумі 6 233,93 грн за повний рік оренди.
Районний суд зазначив, що рішенням Городнянського районного суду від 22 липня 2025 року розірвано договір оренди землі № 2 від 25 липня 2012 року та припинено право оренди земельної ділянки за ТОВ «Гетьманське» з підстав систематичного порушення відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати. Факт невиплати відповідачем орендної плати за 2023, 2024 та 8 місяців 2025 року (січень-серпень) відповідачем не спростовано. Розмір орендної плати після запровадження воєнного стану сторонами не переглядався. Суд указав, що наведений у позові розрахунок заборгованості з орендної плати відповідає умовам договору, у зв`язку з чим суд визнав за необхідне стягнути з відповідача визначені ОСОБА_1 суми.
Дійшовши висновку про відмову у стягненні інфляційних втрат відповідно до приписів ст. 625 ЦК України, суд виснував, що отримання позивачкою повністю орендної плати поновлює права орендодавця, а тому, враховуючи принцип пропорційності, звільнення ТОВ «Гетьманське» від сплати інфляційного збільшення не призведе до негативних наслідків для ОСОБА_1 , однак забезпечить баланс інтересів обох сторін.
У справі встановлено, що 31 березня 2014 року між ОСОБА_2 (орендодавцем) та СТОВ «Іскра» (орендарем) укладено договір оренди землі № 86, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,9331 га (а.с.6-8). Договір укладено на 10 років. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає – 1 482,57 грн, із якої вираховується податок з доходів орендодавця. Орендна плата вноситься протягом року, але не пізніше 31 грудня поточного року.
06 грудня 2021 року між ОСОБА_3 (орендодавцем) і ТОВ «Гетьманське» (орендарем) укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 2 від 25 липня 2012 року, за умовами якої сторони дійшли згоди внести зміни до договору оренди землі, виклавши його в цілому в новій редакції. За умовами угоди орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне володіння і користування земельну ділянку площею 3,49 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 7421482400:03:000:0568. Договір укладено строком на 17 років (до 25 липня 2029 року). Орендну плату визначено у грошовій формі в сумі 6233,93 грн за повний рік оренди. З суми орендної плати орендарем, як податковим агентом, утримуються податки та збори, передбачені чинним законодавством України (а.с. 7-12).
Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2025 року розірвано договір оренди землі № 2, укладений 25 липня 2012 року та змінений додатковою угодою (невід`ємною його частиною) до договору від 06 грудня 2021 року, предметом яких є земельна ділянка загальною площею 3,49 га з кадастровим номером 7421482400:03:000:0568 та припинено право оренди земельної ділянки, яке було зареєстроване за ТОВ «Гетьманське» (а.с. 15-23). Підставою для розірвання договору оренди суд визнав систематичне порушення відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати.
За розрахунком, наведеним ОСОБА_1 у позові, загальний розмір заборгованості з орендної плати за спірний період становить 16 623,81 грн (а.с. 3).
Не погодившись з ухваленим у цій справі рішенням, ТОВ «Гетьманське» звернулось з апеляційною скаргою, доводами якої є недотримання судом першої інстанції процесуальних норм при вирішенні заявлених відповідачем клопотань про залишення позову без розгляду та розгляду справи за правилами загального позовного провадження. По суті спору та з наведених у мотивувальній частині підстав судове рішення відповідачем не оскаржується. 
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом процесуальних норм, колегія суддів виходить з наступного.
За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України).
Учасники справи мають право, крім іншого, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України).
16 вересня 2025 року ТОВ «Гетьманське» через систему «Електронний суд» скерувало до суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду (а.с. 38-40) та клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 42-43).
Зазначаючи про наявність підстав для залишення позову Пильник Н.Ф. без розгляду, відповідач наголошував на тому, що долучений стороною позивача до справи ордер не відповідає вимогам ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, оскільки не містить інформації про найменування органу, в якому адвокатом надається правова допомога. У ордері лише зазначено, що правнича допомога надається у судах загальної юрисдикції усіх інстанцій, що свідчить про його недійсність. 
Частиною 4 ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги (ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
Представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції адвокат Нагаєць Д.В. здійснювала на підставі ордеру серії АХ № 1288252 від 08 вересня 2025 року (а.с. 6), відповідно до якого адвокат наділена повноваженнями представляти інтереси позивачки у судах загальної юрисдикції усіх інстанції. Наведений ордер видано на підставі договору про надання правової допомоги № 16-Ф від 05 вересня 2025 року, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с. 24-26).
Відповідно до умов договору адвокат Нагаєць Д.В. для виконання правової допомоги має право представляти інтереси ОСОБА_1 в усіх органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форми власності, в тому числі, й в усіх судах України. 
Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 910/1669/19 зазначив, що ордер на надання правової допомоги, в якому у графі «назва органу, у якому надається правова допомога» не зазначено конкретний суд, а написано «у будь-яких судах України» є належним підтвердженням повноважень адвоката. Указаний висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати у справі № 9901/847/18 про те, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.
У постанові від 20 січня 2025 року у справі № 761/5870/24 Верховний Суд виснував, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. У цивільному судочинстві повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися довіреністю або ордером, які видаються на підставі договору відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер видається адвокатом (адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням) у письмовій (електронній) формі та повинен містити підпис адвоката (електронний підпис). Тобто, ордер по суті є заявою самого адвоката про наявність у нього повноважень на представництво інтересів іншої особи на підставі укладеного з нею договору про надання правничої допомоги.
Відсутність у ч. 4 ст. 62 ЦПК України вказівки на договір про надання правничої допомоги зовсім не виключає права адвоката підтвердити такі повноваження безпосередньо договором про надання правничої допомоги, який згідно з ч. 1, 3 ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у системному зв`язку одночасно і є тим документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги.
Аналіз зазначених норм та правових позицій Верховного Суду дає підстави для висновку про підтвердження наявних у адвоката Нагаєць Д.В. як на підставі ордеру від 08 вересня 2025 року, так і на підставі договору про надання правової допомоги від 05 вересня 2025 року повноважень на представництво інтересів ОСОБА_1 у всіх судових органах, в тому числі й у Городнянському районному суді, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання ТОВ «Гетьманське» про залишення позову без розгляду є законним і обґрунтованим.
Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, районний суд урахував характер спірних правовідносин та предмет спору та виснував, що ця справа не відповідає критеріям, визначеним ч. 6 ст. 279 ЦПК України, за якими справу необхідно розглядати в судовому засіданні з повідомленням сторін чи у порядку загального позовного провадження. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.
Частиною 4 ст. 19 ЦПК України визначений перелік справ, для розгляду яких призначено спрощене позовне провадження, а саме: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Главою 10 ЦПК України встановлені правила розгляду справ у порядку спрощеного провадження.
За приписами ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Частиною 4 ст. 274 ЦПК України визначено перелік спорів, справи у яких не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Гетьманське» про стягнення боргу, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 33-34).
Ураховуючи, що предметом цього позову є стягнення заборгованості з орендної плати, ціну позову у розмірі 18 196,82 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, дана справа не відноситься до тих, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Отже, суд першої інстанції не порушив норм цивільно-процесуального законодавства, відмовивши у задоволенні клопотання ТОВ «Гетьманське» про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.
Відповідач протягом розгляду справи скеровував до районного суду клопотання з процесуальних питань, а також подав відзив на позовну заяву, тобто скористався наданими йому процесуальним законом правами. За доводами апеляційної скарги ТОВ «Гетьманське» не стверджує, що спір по суті судом першої інстанції вирішено з порушенням законодавства, яке регулює спірні правовідносини, або що борг по сплаті орендної плати у відповідача відсутній, або наявний, але не у визначеному судом до стягнення розмірі, або не за заявлений ОСОБА_1 період, тощо. 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях цивільно-процесуального законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального права і підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» залишити без задоволення, а рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2025 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча: Н.В. Шитченко 

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова