Справа № 560/7849/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

26 березня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:
1) визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.02.2025 року № 2200-0212-8/16146 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу;
2) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.02.2025 року № 220550003143 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та відмову у зарахуванні до трудового стажу згідно трудової книжки колгоспника від 09.07.1980 року серії НОМЕР_1 періодів роботи:
- з 15.08.1984 року по 11.02.1985 року на посаді секретар-машиніст колгоспу ім.Кармалюка (СТОВ ім. Кармалюка) с. Волоське Деражнянського району Хмельницької області;
- з 20.01.1988 року по 21.08.1990 року на посаді кладовщика ситро-ковбасного цеху хлібокомбінату Деражнянського районного споживчого товариства Хмельницької області, що в загальному становить 3 роки 1 місяць 28 днів, а всього з врахуванням зарахованого стажу загальний стаж складає 20 років 10 місяців 16 днів, що надає позивачу право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся з заявою до пенсійного органу про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV). Проте, отримав протиправну відмову.
Відповідач правом подати відзив не скористався, а тому, відповідно до вимог частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.05.2025 відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою від 12.02.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статі 26 Закону №1058-ІV.
Згідно з відомостями трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , заповненої 09.07.1980, позивач працював в періоди:
- з 15.08.1984 по 12.08.1986 в колгоспі ім. Кармалюка;
- з 20.01.1988 по 21.08.1990 в Деражнянській райспоживспілці Хмельницької області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.02.2025 №220550003143 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (29 років). Зазначено, що вік ОСОБА_1 - 62 роки 4 місяці. Страховий стаж становить 16 років 11 місяців 4 дні. До страхового стажу не зараховано:
- період роботи з 20.01.1988 по 21.08.1990 згідно трудової книжки колгоспника від 09.07.1980 НОМЕР_1 , оскільки перша (титульна) сторінка заповнена з порушенням пункту 2.11 Інструкції, а саме, неповна дата народження «1962», дата заповнення трудової книжки дописана іншим чорнилом та печатка підприємства (або відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка є нечитабельною;
- період роботи в колгоспі з 1984 по 1985 згідно довідки від 31.10.2024 №683, оскільки відсутнє по батькові заявника.
Про прийняття зазначеного рішення позивача поінформовано листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.02.2025 №2200-0212-8/16146.
Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ
Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.
Приписами частини 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Положеннями частини 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
У пункті 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зазначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
З урахуванням наведеного, а також, досягнення позивачем 63 років 12.10.2025 та зверненням з заявою про призначення пенсії 12.02.2025, суд вважає безпідставним посилання позивача на необхідність наявності страхового стажу від 19 до 29 років.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
Оскільки позивач не досягнув віку 65 років, то відсутні підстави для застосування норм частини 3 статті 26 Закону №1058-IV, на які він посилається.
Відтак, для призначення позивачу пенсії за віком (з урахуванням звернення з заявою 12.02.2025) необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 60 років; страховий стаж не менше 29 років.
Як встановив суд, позивач, на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком (12.02.2025), згідно з паспортними даними досяг віку 60 роки, що не заперечується сторонами.
Спірним є наявність в позивача необхідного страхового стажу.
Зі змісту оскарженого рішення слідує, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком є те, що до страхового стажу останнього не зараховано період роботи з 20.01.1988 по 21.08.1990 згідно з трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_1 , оскільки на першій (титульній) сторінці зазначена неповна дата народження «1962», дата заповнення трудової книжки дописана іншим чорнилом та печатка підприємства (або відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка є нечитабельною.
Надаючи оцінку наведеним доводам відповідача, суд зазначає та враховує таке.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Згідно з пунктом 2.12 Інструкції №162 зміни записів в трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, попереднє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповіді документи записуються на внутрішньому боці обкладинки і засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства чи печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.
Пунктом 13 Основних положень передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Як встановив суд, записами трудової книжки підтверджено періоди роботи позивача з 15.08.1984 по 11.02.1985 та з 20.01.1988 по 21.08.1990.
Суд зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
При цьому суд також бере до уваги те, що обставини, які слід встановити у цій справі, значно віддалені у часі, а також, враховує відсутність вини позивача, оскільки обов`язок належного оформлення підтверджуючих стаж документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. 
Суд враховує, що зазначені в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 періоди з 15.08.1984 по 12.08.1986 та з 20.01.1988 по 21.08.1990 є неперервними.
Щодо зазначення в спірному рішення про те, що період роботи в колгоспі з 1984 по 1985 не зараховано до страхового стажу згідно з довідкою від 31.10.2024 №683, оскільки відсутнє по батькові заявника, то суд зазначає та враховує таке.
Зазначений період відображений в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 .
У матеріалах справи міститься архівна довідка від 31.10.2024 №683, видана комунальною установою Деражнянської міської ради «Трудовий архів», в якій зазначено, що ОСОБА_2 (так в документі, по-батькові не вказано) працювала в колгоспі ім. Кармалюка у 1984 - 1985 роках.
Суд вважає безпідставним твердження відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 15.08.1984 по 11.02.1985 через наявність неточності в архівній довідці, а саме, відсутність по батькові особи. За наявності підстав для врахування відомостей трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , неповнота записів в архівній довідці, не може бути підставою для виключення вказаного періоду з трудового (страхового) стажу, що дає право на призначення пенсії за віком. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його документах, що підтверджують трудову діяльність. Також відповідачем не спростовано, що відомості, зазначені у довідці від 31.10.2024 №683, стосуються саме позивача, а не будь-якої іншої особи. При визначенні цього періоду враховано, що відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 позивач працював в колгоспі ім. Кармалюка з 15.08.1984 по 12.08.1986. Разом з тим, періоди з 12.02.1985 по 10.08.1986 та з 11.08.1986 по 12.08.1986 зараховані до страхового стажу позивача, про що свідчить зміст форми РС-право.
Також суд враховує, що згідно з формою РС-права, періоди з 11.08.1986 по 20.01.1988 та з 21.01.1988 по 11.02.1988 зараховані до страхового стажу позивача.
Таким чином, відповідача слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 15.08.1984 по 11.02.1985, з 12.02.1988 по 21.08.1990.
При цьому порушене право позивача полягає у прийнятті суб`єктом владних повноважень рішення про відмову призначити пенсію за наявності законодавчо визначених підстав для її призначення.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
З урахуванням наведеного суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.02.2025 №220550003143 в частині відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 15.08.1984 по 11.02.1985, з 12.02.1988 по 21.08.1990 є протиправним та його слід скасувати в цій частині.
У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.02.2025 року № 2200-0212-8/16146 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу необхідно відмовити, оскільки зазначений лист (від 27.02.2025 №2200-0212-8/16146) не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Цим листом лише повідомлено позивача про прийняття рішення за результатами розгляду його заяви від 12.02.2025.
Разом з тим, навіть при зарахуванні до страхового стажу позивача періодів з 15.08.1984 по 11.02.1985, з 12.02.1988 по 21.08.1990 та з урахуванням зазначеного в рішенні від 20.02.2025 №220550003143 страхового стажу (16 років 11 місяців 4 дні), загальний страховий стаж позивача становитиме менше 29 років. Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині призначення пенсії за віком.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн за одну вимогу немайнового характеру. За наявності підстав для часткового задоволення однієї немайнової вимоги, на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн за рахунок бюджетних відповідача. Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем, у матеріалах справи відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.02.2025 №220550003143 в частині відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів з 15.08.1984 по 11.02.1985, з 12.02.1988 по 21.08.1990.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 15.08.1984 по 11.02.1985, з 12.02.1988 по 21.08.1990.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350) 	
 		
Головуючий суддя 		Д.Л. Фелонюк