Справа № 521/10148/25
Провадження № 2/496/3208/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
повний текст
22 грудня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого – судді Буран В.М.,
 
за участю: секретаря – Агаджанян Ж.Х., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільний позов ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості та судових витрат, -

 
У С Т А Н О В И В:

 
Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» суму заборгованості за кредитним договором №476948716 від 19.11.2021 р. в розмірі 24 409 грн. та судові витрати, які складаються з збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Вимоги мотивує тим, що 19.11.2021 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 476948716 на суму 22 000,00 грн. у формі електронного документу з використанням одноразового ідентифікатора MNV9J58Z. На підставі вказаного договору відповідач отримала грошові кошти в сумі 22 000,00 грн.
Вказані кошти було перераховані на банківську картку № НОМЕР_1 , яка була зазначена відповідачем.
28.11.2018р. між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі – Договір факторингу 1). У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 175 від 05.05.2022р., за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
30.10.2023р. між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 30/1023-01 (далі – Договір факторингу 2). ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
29.05.2025р. між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е (далі – Договір факторингу 3) відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором.
Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 29.05.2025р. за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 24 409 грн.
Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені у Реєстрі Боржників № б/н від 29.05.2025р. до Позивача підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу 3.
У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зі сторони Відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за Кредитним договором.
Станом на дату подання позовної заяви на рахунки Позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості Відповідача за Кредитним договорам.
Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 409 грн., з яких: 22 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2 409 грн. заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Ухвалою суду від 12.09.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження та витребувано докази у справі (а.с. 108-109).
Представник позивача до судового засідання не з`явився, але в прохальній частині позову просив розглянути справу без його участі представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (зворотній а.с.7).
Відповідач у судове засідання не з`явилась про дату, час та місце судового засідання повідомлялась шляхом надіслання ухвали та судової повістки на зареєстроване місце проживання (перебування) про, що свідчить у справі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.120), також направлялась судова повістка про виклик до суду SMS-повідомленням, однак номер телефону недійсний (а.с.115, 128), а також на електронну адресу, вказану відповідачем у її заяві до суду (129) та шляхом створення оголошення на порталі Судової влади (а.с. 131). Разом з тим, на електрону адресу суду надходила заява (відзив) від ОСОБА_3 в якій вона повідомила, що копію позовної заяви отримала лише 07.11.2025 року, тому не мала можливості прибути до суду. Разом з тим, просить врахувати, що на даний час минули строки позовної давності, так як кредитний договір було укладено нею більше трьох років тому. Крім того, відповідач у скрутному матеріальному становищі, не працює, самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, тому просить відмовити у позові, а у разі задоволення зробити виплати з розстрочкою (а.с. 121-124). 
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.
В судовому засіданні встановлено, що 19.11.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 , яка змінила прізвище на ОСОБА_4 (копія паспорту документ № НОМЕР_2 , відповідь № НОМЕР_3 з ЄДДР а.с. 14, 122) було укладено кредитної лінії № 476948716 та створено паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору, згідно якого відповідач отримала кредит, у розмірі 22 000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності (а.с. 28 зворот-33).
Вказаний договір було підписано відповідачем ОСОБА_3 електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатору MNV9J58Z (а.с. 33 зворот).
На виконання ухвали суду про витребування доказів від АТ «Універсал банк» надійшов лист в якому надано рух коштів по кредитній картці, належній ОСОБА_4 у період з 19.11.2021 року по 20.11.2021 року, згідно якого 19.11.2021 року на рахунок відповідачки надійшла сума коштів 22 000 грн. (а.с 117-119).
28.11.2018р. між Первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі – Договір факторингу 1). У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії Договору факторингу 1. Первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу 1 підписали Реєстр прав вимоги № 175 від 05.05.2022р., за яким від Первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
30.10.2023р. між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 30/1023-01 (далі – Договір факторингу 2). ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу 2 підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
29.05.2025р. між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Позивачем укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е (далі – Договір факторингу 3) відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором.
Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 29.05.2025р. за Договором факторингу 3 від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 24 409 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позичальник належним чином прийняті на себе зобов`язання по договору не виконував, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність» та умов кредитного договору.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Отже, згідно із частиною 2 статті 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
На підставі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги засновані на законі та умовах укладеного договору, підписаного сторонами, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 476948716 від 19.11.2021 р. в розмірі 24 409 грн. 
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання та підлягають судовому захисту.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, у разі задоволення позову, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
За змістом ч. ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Понесені ТОВ «ФК «Ейс» витрати на правову допомогу Адвокатського бюро «Тараненко та партнери» згідно з Договором № 29/05/25-01 від 29.05.2025, додаткової угоди № 25770578242 до Договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року складають 7000 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Також Верховний Суд, здійснюючи розгляд справи №873/212/21, у якій досліджував питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що суд може зменшити розмір указаних витрат, коли відображена у відповідних доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспіввісною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у даній справі у сумі 7000,00 грн. є не співмірними із складністю цієї справи, наданим Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» обсягом та часом послуг у суді (розгляд даної справи здійснювався за відсутності представника позивача), не відповідають критерію розумності їхнього розміру, співмірності та справедливості. Суд дійшов висновку про зменшення розміру таких витрат від попередньо заявленої суми та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 гривень.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягають також стягненню на користь позивача 2422,40 грн. сплаченого судового збору.
Щодо відзиву на позовну заяву відповідача ОСОБА_1 , в якому вона просить застосувати строки позовної давності та відмовити у позові, то суд зазначає наступне.
 
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно умов Договору кредитної лінії № 476948716, строк кредиту склав 30 днів, а саме до 19.12.2021 року, з можливістю продовження періоду, у разі оплати боржником нарахованих процентів (п. 1.7, 18. Договору).
Оскільки, відповідач не здійснювала погашення боргу, строк Договору закінчився 19.12.2021 року. Отже, з цієї дати необхідно відраховувати строк позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Разом з тим, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві і перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
14 травня 2025 року Верховна Рада ухвалила законопроєкт № 11315 та прийняла рішення виключити п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якого в період дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану.
Отже, з 02.04.2020 року по 14.05.2025 року строки позовної давності були призупиненні.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою 19.06.2025 року, тобто в період коли строки позовної давності були відновленні, та з цього моменту пройшло 1 місяць 6 днів.
Строки, визначені статтями 257, 258 ЦПК України, не пропущено.
Щодо вимоги відповідачки про розстрочення сплати боргу, що пов`язано з її скрутним матеріальним становищем, зокрема вона виховує двох неповнолітніх дітей, то суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Крім того, частинами 3, 4 ст. 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
З аналізу викладених норм убачається, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення.
Відповідно до ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим (правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 червня 2021 року у справі № 9901/598/19).
Заявником не доведено факт існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим, зокрема не надано суду копії свідоцтва про народження дітей, довідки/відповідь про утримання дітей без участі батька (відповідь з виконавчої служби про відсутність виконавчого провадження про стягнення на її користь аліментів, рішення суду про розірвання шлюбу чи позбавлення батьківських прав тощо). Довідки з пенсійного фонду про відсутність доходів, довідки з лікарні про захворювання її самої або членів її сім`ї, тощо.
Положеннями ст. 81 ЦПК України визначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, за вказаних обставин, доводи визначенні відповідачем у відзиві не знайшли свого підтвердження.
Керуючись ст. ст. 509, 625, 629, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

 
Позов ТОВ «ФК «ЕЙС» (місцезнаходження: 02175, м. Київ, Харківське шосе, 19 офіс 2005, код ЄДРПОУ 42986956) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення кредитної заборгованості та судових витрат – задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» (код ЄДРПОУ: 42986956) заборгованість за кредитним договором № 476948716 від 19.11.2021 року у розмірі 24 409,00 грн.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» (код ЄДРПОУ: 42986956) судові витрати у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.
 
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Біляївського районного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 25.02.2026 року, з урахуванням навантаженості складу суду, яке пов`язано з тим, що від штатної кількості – 11 суддів, зараз здійснюють правосуддя тільки – 6. З урахуванням рекомендованих Вищою радою правосуддя показників, ДСА України зробила розрахунок необхідної кількості суддів для здійснення ефективного правосуддя, яка суттєво перевищує кількість суддів визначену рішенням ВРП від 24 серпня 2023 р. 852/0/15/ - 23. Згідно розрахунків ДСА України, чисельність суддів Біляївського районного суду, з урахуванням рівня навантаження, має складати 47 осіб.  Недостатня кількість суддів, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ, введенням воєнного стану, обумовлює збільшення строку виготовлення повного тексту рішення суду, оскільки, показники навантаження перевищують нормативні у 6 разів, суд першої інстанції позбавлений можливості дотримання строків, передбачених національним законодавством.

Суддя В.М. Буран