КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2026 року № 320/10440/22
Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., при секретарі судового засідання Каменської К.С., за участю: представника позивача, представника відповідача, розглянувши в м. Києві у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з додатковою відповідальністю «Узинський цукровий комбінат» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просить (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 31.03.2020 №0003873201, винесене Головним управлінням ДПС у Київській області;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 31.03.2020 №0003863201, винесене Головним управлінням ДПС у Київській області;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 31.03.2020 №0003853201, винесене Головним управлінням ДПС у Київській області; 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 31.03.2020 №0003843201, винесене Головним управлінням ДПС у Київській області;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 31.03.2020 №0003833201, винесене Головним управлінням ДПС у Київській області.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки є протиправними та необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення є незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Зазначає, що товариство не здійснювало виробництва підакцизної продукції у перевіряємий період. Стверджує, що податковий орган використав виключно інформацію із баз даних контролюючого органу, не встановивши виготовлення та реалізації підакцизної продукції. Вказує на помилковість висновків податкового органу та віднесення етанолу як складника бензину до непідакцизної продукції. Крім того, зазначає, що позивачем не здійснювалося відвантаження ТОВ «РОЛАШ» етанолу як складника бензину з вмістом спирту етилового 98% так як вміст спирту в відвантаженому продукті становив 78%, що підтверджується паспортами якості відвантаженого етанолу як складника бензину.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву від 28.11.2022 в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що під час виходу на перевірку в податковому органі була наявна інформація, що у періоді з 17.08.2019 по 20.01.2020 згідно Єдиного реєстру податкових накладних (далі по тексту – ЄРПН) підприємство здійснило придбання меляси та меляси бурякової у кількості 15721,94 т. та бензину марки А-92 та А-95 в кількості 6665,13 літрів.
Податковий орган вказує, що у період з 17.08.2019 по 23.01.2020 згідно з податковими накладними та розрахунками коригування до них, зареєстрованих в ЄРПН, підприємством реалізовано виготовленої продукції (етанол як складник бензину) в кількості 1908,89 т. на загальну суму 34 296 587,89 грн.
Крім того, відповідач зазначає, що підприємство здійснює свою діяльність на підставі ДСТУ EN 15376:2015 «Палива автомобільні. Етанол як складник бензину». Вимоги та методи випробувань» та неухильно дотримується технологічного регламенту з виробництва «Етанолу як складника бензину» ТР-00372536.004:2015.
Поряд з цим, відповідач вказує, що викладені доводи у цій справі були предметом позову у справах №320/3824/20 та №320/8042/21.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог від 16.11.2022.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2022 у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Київській області про залишення позовної заяви без розгляду - відмовлено.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2022 заяву про залишення позовної заяви без розгляду у справі №320/10440/22 від 28.11.2022 за вхід.№28622/22 – повернуто заявнику без розгляду.
Позивачем подано до суду відповідь від 14.12.2022 на відзив, в якій останній зазначив, що не погоджується з позицією відповідача та вважає аргументи хибними та необґрунтованими, оскільки позивачем не оспорювався факт виробництва та реалізації спирту етилового, а оспорювалось питання виробництва саме підакцизної продукції. Відповідач у відзиві самостійно вказує на те, що підстави оскарження податкових повідомлень-рішень у справі № 320/3824/20 є відмінними від підстав оскарження у даній справі. Крім того, контролюючим органом не додано до акта перевірки доказів процесу виробництва продукції та не зафіксовано, здійснювання товариством виробництва спирту етилового, а тим паче оптової торгівлі ним. Також, позивач зазначає, що він не заперечує, проти того факту, що ним здійснювалося виробництво етанола, як складника бензину, однак повідомляє, що він виробляв виключно експериментальні (пробні) зразки продукції «Етанол, як складник бензину» та склад в ньому спирту становив близько 78% про, що були обізнані покупці такої продукції. Позивач стверджує, що підстава звернення до суду, яка зазначена у справі №320/8042/21 стосується порядку нарахування штрафної санкції, а підстава наведена у даній позовній заяві стосується встановлення процесу самого виробництва. Крім того, позивач зазначає, що Верховний Суд у справі №320/3824/20 надав оцінку законності прийнятих відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень рішень з інших підстав та за відсутності доказів, які надані суду в даній справі. 
Відповідачем подано заперечення від 22.12.2022 на відповідь на відзив на позовну заяву в яких останній наголошує, що питання які були зазначені позивачем у відповіді на відзив вже були предметом дослідження у справі №320/3824/20. Виготовлення та реалізація продукції «Етанол, як складник бензину» зі вмістом відсотку спирту етилового більш 90% підтверджується Регламентом роботи позивача в редакції, що діяла на момент оспорюваних правовідносин, матеріалами справ №320/3824/20 та №320/8042/21, а також експертним висновком Київського експертно-дослідного центру №14925. В рамках даної справи позивач робить висновок про відвантаження ТОВ «РОЛАШ» продукції, яка містить «в своєму складі 78% етанолу» по накладній від 17.01.2020 на об`єм 24831 кг та паспорту якості від 22.01.2020 на об`єм 24800 кг. При цьому тільки на адресу ТОВ «РОЛАШ» позивач відвантажив ні 24,8 тон, а 126 тон і це лише 6,3% від загальної суми реалізованої продукції (Етанол як складник бензину) та 6,6 % від тоннажу реалізованої продукції, тому паспорт на таку не значну кількість продукції не може мати значення для об`єктивного встановлення фактів у справі. 
Відповідачем також подано додаткові пояснення від 30.01.2023 в яких останній підтримав свою позицію викладену у вищезазначених документах. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Київській області про залишення позовної заяви без розгляду - відмовлено.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про направлення судового доручення від 13.12.2022 Кіровоградському окружному адміністративному суду щодо збирання доказів.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про направлення судового доручення від 10.04.2023 Житомирському окружному адміністративному суду щодо збирання доказів.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про направлення судового доручення від 10.04.2023 Чернігівському окружному адміністративному суду щодо збирання доказів.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про направлення судового доручення від 10.04.2023 Харківському окружному адміністративному суду щодо збирання доказів.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про направлення судового доручення від 10.04.2023 Дніпропетровському окружному адміністративному суду щодо збирання доказів.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2025 відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про направлення судового доручення від 10.04.2023 Львівському окружному адміністративному суду щодо збирання доказів.
Відповідачем подано додаткові пояснення від 25.02.2025 в яких останній зазначає, що у податкового органу відсутнє повідомлення від позивача про втрату, пошкодження або дострокового знищення документів, починаючи з 16.10.2021. 
Відповідачем подано додаткові пояснення від 13.06.2025 в яких останній зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 13.02.2020 у справі №816/2897/15 та Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД «Етанол, як складник бензину», який виробляється позивачем є підакцизним товаром, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства України. 
Відповідачем подано додаткові пояснення від 17.06.2025 в яких останній підтримав свою позицію яка викладена в попередніх додаткових поясненнях.
Позивачем подано пояснення (заперечення) від 19.08.2025 в яких останній зазначив, що лист яким надсилалось повідомлення податковому органу про втрату документів було надіслано відповідачу звичайною кореспонденцією. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.08.2025 у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Київській області про залишення позовної заяви без розгляду – відмовлено.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Київській області про закриття провадження у справі - відмовлено.
Протокольною ухвалою суду від 17.03.2026 закрито підготовче засідання та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 
В судовому засіданні 25.03.2026 судом оголошено вступна та резолютивна частини рішення.
Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Товариство з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" (ідентифікаційний код 00372536; місцезнаходження: 09161, Київська область, м. Узин, вул. Симиренка, 2) зареєстровано в якості юридичної особи 20.10.2003, про що зроблено запис в реєстрі 13281450000002739. 
Основним видом діяльності позивача є "Виробництво цукру" (КВЕД 2010 - 10.81).
З матеріалів справи вбачається, що в січні 2020 року Головним управлінням ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку Товариства з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" з питань додержання суб`єктом господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва спирту та продукції хімічного та технічного призначення, для виробництва якої використовується спирт етиловий денатурований. 
Перевірку проведено на підставі п.п.80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України згідно з наказом Головного управління ДПС у Київській області №211 від 28.01.2020 та направленнями на перевірку від 29.01.2020 №№ 75, 76.
За результатами фактичної перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області складено Акт про результати фактичної перевірки від 10.02.2020 №45/10-36-32-00-10/00372536 (далі - акт перевірки), в якому посадовими особами контролюючого органу встановлені наступні порушення Товариством з додатковою відповідальністю "Узинський цукровий комбінат" вимог податкового законодавства, як:
- ТДВ "Узинський цукровий комбінат" не зареєстровано платником акцизного податку з реалізації спирту етилового, чим порушено вимоги п. 212.3 ст. 212 ПК України; 
- за адресою провадження діяльності з виробництва підакцизних товарів Товариством не зареєстровано акцизний склад у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, чим порушено вимоги п.п.230.1.1 п. 230.1 ст. 230 ПК України; 
- не обладнано та відсутня реєстрація в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового, витратомірів лічильників обсягу виробленої продукції, а саме: місце відпуску спирту етилового денатурованого з виробництва у склад готової продукції; місце відпуску спирту етилового денатурованого зі складу готової продукції на виробництво етанолу як складника бензину; місце відпуску етанолу як складника бензину з виробництва у склад готової продукції; місце відпуску етанолу як складника бензину зі складу готової продукції в автомобільну цистерну, чим порушено вимоги п.п.229.1.8 п. 229.1 ст. 229 та п.п.230.1.1 п. 230.1 ст. 230 ПК України; 
- здійснення виробництва спирту етилового денатурованого за відсутності діючої ліцензії на виробництво спирту етилового, чим порушено вимоги ст. 2 Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального";
- оптова торгівля спиртом етиловим денатурованим за відсутності діючої ліцензії на право оптової торгівлі спиртом етиловим, чим порушено ст. 14 Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального";
- виробництво продукції хімічного і технічного призначення, для виробництва якої використовується спирт етиловий денатурований без внесення такого суб`єкта господарювання до Електронного реєстру суб`єктів господарювання, які використовують спирт етиловий для виробництва Продукції хімічного і технічного призначення, парфумерно-косметичної продукції, оцту з харчової сировини, чим порушено вимоги ст. 7 Закону Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".
На підставі висновків Акта перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення:
- від 31.03.2020 №0003873201 щодо застосування до ТДВ "Узинський цукровий комбінат" штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 34296587,89 грн. за платежем акцизний податок на спирт; 
- від 31.03.2020 №0003863201 щодо застосування до ТДВ "Узинський цукровий комбінат" штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1000000,00 грн. за платежем Акцизний податок на спирт; 
- від 31.03.2020 №0003853201 щодо застосування до ТДВ "Узинський цукровий комбінат" штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 80000,00 грн. за платежем Акцизний податок на спирт; 
- від 31.03.2020 №0003843201 щодо застосування до ТДВ "Узинський цукровий комбінат" штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 68593175,78 грн. за платежем Адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення закону у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів; 
- від 31.03.2020 №0003833201 щодо застосування до ТДВ "Узинський цукровий комбінат" штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у сумі 68593175,78 грн. за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення закону у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Позивач, вважаючи оскаржувані рішення протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.
Згідно змісту ст. 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Згідно з п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 ст. 41 цього Кодексу, мають право, зокрема проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно із нормами пункту 75.1 статті ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
При цьому, пп. 75.1.3 п.75.1 ст. 75 ПК України обумовлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Як вбачається з матеріалів справи податковим органом проведено фактичну перевірку за місцем провадження діяльності позивача, а саме: Київська область, Білоцерківський район, м. Узин, вул. Семиренка, буд. 2.
В акті перевірки під час фактичної перевірки податковим органом було використано копії наступних документів, а саме:
- ДСТУ EN 15376:2015 ПАЛИВА АВТОМОБІЛЬНІ "Етанол як складник бензину. Вимоги та методи випробувань";
- Технологічний регламент на виробництво «Етанолу як складника бензину» згідно з ДСТУ EN15376:2015 в умовах ТДВ «Узинський Цукровий Комбінат ТР00372536.004:2015»;
- Інформація інформаційно-телекомунікаційних систем органів ДПС: АІС «Податковий блок», Єдиного реєстру податкових накладних, Ліцензійного реєстру;
- Ліцензія Державної служби України з контролю за наркотиками від 14.07.2016 №46, термін дії з 14.07.2016 по 14.07.2021 року;
- Договір поставки від 02.12.2019 №31;
- Видаткові накладні від 17.01.2020 №16 та від 22.01.2020 №38;
- Товарно-транспортні накладні від 17.01.2020 №РУЦ-16 та від 22.01.2020 №РУЦ-38;
- Платіжне доручення від 19.12.2019 №118.
У зв`язку із наявною у базах даних податкового органу інформації відповідач зазначає про виготовлення та реалізацію етанолу як складника бензину позивачем та відносить вказану продукцію до підакцизної, а саме до товарної позиції 2207 згідно з УКТ ЗЕД.
Водночас, як вбачається з Акта перевірки та вказувалося відповідачем у відзиві на позовну заяву, що станом на момент проведення перевірки в місцях провадження діяльності спиртовмісна та/або інша продукція відсутня, що підтверджується актом інвентаризації «Етанолу як складника бензину» (код УКТ ЗЕД 3824 90 97 90) від 29.01.2020 №1.
Суд зазначає, що Верховним Судом неодноразово вказувалося, що інформація, наявна в інформаційних базах даних контролюючого органу носить інформативний характер.
Збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 по справі №560/4131/19.
Таким чином, зважаючи на факт невстановлення податковим органом будь якої продукції під час фактичної перевірки суд критично ставиться щодо посилань відповідача на наявну в нього податкову інформацію, яка використана під час перевірки та покладена в основу прийнятих оскаржуваних рішень.
Також суд зазначає, що вказані вище документи не свідчать про проведення виробництва ТДВ «Узинський цукровий комбінат» визначеної продукції, оскільки:
- ДСТУ EN 15376:2015 ПАЛИВА АВТОМОБІЛЬНІ «Етанол як складник бензину» – це стандарт, що встановлює для загального і багаторазового застосування правила, загальні принципи, щодо вимог та методів випробувань етанолу як складника бензину;
- Технологічний регламент на виробництво «Етанолу як складника бензину» - це технічний документ, що визначає технологію, режим, порядок проведення операцій технологічного процесу, показники якості продукції та безпечні умови роботи, а не свідчить про фактичне виробництво етанолу;
- Ліцензійний реєстр та сама ліцензія Державної служби України з контролю за наркотиками від 14.07.2016 №46 - демонструє певний дозвіл для ТДВ «Узинський цукровий комбінат» для провадження виду діяльності на відповідний період;
- Договір поставки від 02.12.2019 №31 – це господарський договір, за який свідчить про намір ТДВ «Узинський цукровий комбінат» поставити (продати) ТОВ «РОЛАШ» «Етанол, як складник бензину» виробництва України, згідно ДСТУ EN 15376:2015. При цьому, в даному договорі не вказано, що даний Етанол – є продуктом власного виробництва – виробництва ТДВ «Узинський цукровий комбінат»;
- Видаткові накладні від 17.01.2020 №16 та від 22.01.2020 №38 – документи, що підтверджують передачу товару (Етанолу) від ТДВ «Узинський цукровий комбінат» до ТОВ «РОЛАШ»;
- Товарно-транспортні накладні від 17.01.2020 №РУЦ-16 та від 22.01.2020 №РУЦ-38 документи, які свідчать про фізичне перевезення етанолу відповідними автомобілями;
- Платіжне доручення від 19.12.2019 №118 – документ про проведення оплати за договором поставки від 02.12.2019 №31. 
Суд звертає увагу, що реєстри податкових накладних ТДВ «Узинський цукровий комбінат», в яких наведені дані щодо Покупців не свідчать про виробництво ТДВ «Узинський цукровий комбінат» визначеної продукції за наступними контрагентами:
- ТОВ «Авалон Мерк» - за період жовтень – грудень 2019 р.; 
- ТОВ «Аксіома» - за грудень 2019 року; 
- ТОВ «Вермонт Голд» - за вересень 2019 року; 
- ТОВ « ТД «Гранд Опт Продукт» за вересень – грудень 2019р.; 
- ТОВ «РОЛАШ» за грудень 2019 року; 
- ТОВ «Чілі Фудс» за жовтень 2019 року.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.03.2018 року у справі №804/939/16 дійшов висновку, що податкова інформація, яка міститься в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів позивача стосовно ланцюгів постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, має виключно інформативний характер та не вважається належним доказом. 
Оскільки, ІКС «Податковий блок» та Єдиний реєстр податкових накладних є інформаційно-аналітичними базами податкового органу, то висновки акту з інформації, яка міститься у зазначених інформаційно-аналітичних базах контролюючого органу відносно контрагентів є неналежним підтвердженням порушення податкового законодавства. 
За нормами статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. (п. 201.1).
Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/ послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ПК України). 
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. (п.201.10 ПК України). 
Отже, податкова накладна – це документ, яким користуються платники ПДВ для обліку податкового зобов`язання та податкового кредиту. Податкова накладна складається або у випадку постачання (реалізації) товару, або при отриманні коштів (переплати) за товар, роботи (послуги).
Відповідно, ні податкова накладна, ані реєстр податкових накладних, не є документами, що документально підтверджують процес виробництва визначеної продукції.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі в тому числі спиртом етиловим визначені в Законі України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (надалі – Закон №481/95).
За нормами статті 1 Закону №481/95:
- спирт етиловий - спирт етиловий-сирець, спирт етиловий ректифікований технічний, спирт етиловий денатурований (спирт технічний), спирт етиловий технічний, спирт етиловий ректифікований, що відповідають кодам 2207 і 2208 згідно з УКТ ЗЕД та виготовлені з крохмале- і цукровмісної сировини або з нехарчових видів сировини за спеціальними технологіями;
- спирт етиловий денатурований - спирт етиловий ректифікований денатурований та інші види спирту етилового будь-якої міцності, змішані з іншими речовинами (денатуруючими добавками), які роблять його непридатним для пиття, але не перешкоджають його використанню для промислових цілей;
- повний технологічний цикл виробництва - сукупність приміщень, технологічного та іншого обладнання, відповідних технологічних процесів, що забезпечують переробку сировини в продукцію, готову для реалізації кінцевому споживачу, а також лабораторій (власних або залучених на договірних засадах у випадках, передбачених цим Законом), акредитованих відповідно до законодавств. 
Рух товарно-матеріальних цінностей, тобто їх надходження, використання і вибуття, має оформлятися первинними документами. Типові форми таких документів затверджені наказом Міністерства статистики України «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів» від 21.06.1996р. №193. Хоча підприємство може використовувати і самостійно розроблені форми, узявши за основу типові. 
Зокрема, для оформлення відпуску матеріальних цінностей у виробництво використовують такі документи: 
Лімітно-забірні карти (типові форми № М-8 і № М-9) — використовують для оформлення відпуску матеріалів, які систематично витрачають при виготовленні продукції, а також для поточного контролю за дотриманням установлених лімітів відпуску матеріалів на виробничі потреби; 
Акт-вимога на заміну (додатковий відпуск) матеріалів (типова форма № М-10) — використовують для обліку відпуску матеріалів понад установлений ліміт або при заміні матеріалів. 
Накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (типова форма № М-11) — використовують для обліку руху матеріальних цінностей усередині підприємства та їх відпуску господарствам свого підприємства, розташованим за межами його території, а також стороннім організаціям. 
Картка складського обліку матеріалів (форма № М-12) - застосовується для обліку руху матеріалів на складі за кожним сортом, видом та розміром, заповнюється на кожний номенклатурний номер матеріалу і ведеться матеріально відповідальною особою (комірником, зав. складом). Записи у картці виконують на підставі первинних прибутково-видаткових документів у день, коли відбувається операція. 
Таким чином, з метою документального підтвердження здійснення ТДВ «Узинський цукровий комбінат» виробництва спирту етилового денатурованого, продукції хімічного і технічного призначення, для виробництва якої використовується спирт етиловий денатурований у визначений період необхідно було встановити податковим органом відомості аналітичного бухгалтерського обліку, первинну документацію, в яких відображені господарські операції з відповідного виробництва продукції, в т.ч.: оприбуткування сировини (матеріалів) на склад; списання сировини (матеріалів) у виробництво; облік витрат у виробництві; облік виготовленої відповідної продукції, нарахування амортизаційних відрахувань на основні засоби, що заподіяні при виробництві, тощо. 
Під час проведення перевірки вищевказані документи не використовувались. 
Згідно акту перевірки, податковим органом було встановлено наявність відповідно обладнання, а саме засоби обліку: спиртовимірювальний апарат тип ВКА 2, технічні мірники 1-го классу. 
В акті перевірки вказано, що: «Підприємство має наявні ємності для зберігання та мірники технічні». При цьому, із змісту акту перевірки не вбачається, що ревізорами зафіксований процес виробництва (складені відповідні акти, відібрані пояснення, тощо). Наявність визначеного обладнання не свідчить, про фізичне його використання.
Згідно акту перевірки, ревізорами на підставі даних Єдиного реєстру податкових накладних, встановлено, що «за період з 17.08.2019 року по 23.01.2020 року, ТДВ «Узинський цукровий комбінат» реалізовано виготовленої продукції (Етанол як складник бензину) в кількості 1 908,89 т. на загальну суму 34 296 587,89 грн.».
Відповідно до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 1246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 341 (надалі Порядок №1246):
- До Реєстру вносяться відомості щодо податкових накладних та/або розрахунків коригування, які прийняті до Реєстру та підлягають реєстрації, реєстрацію яких зупинено, а також щодо яких у встановленому порядку прийнято рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації (п.4);
- Податкова накладна та/або розрахунок коригування складаються та реєструються постачальником (продавцем) - платником податку (п.8). 
За нормами ПК України податкова накладна складається на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку. При цьому, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: 
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; 
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. 
Отже, у випадку отримання передплати, за товар, який фактично не реалізований (не відвантажений), у Продавця виникають податкові зобов`язання з ПДВ, і він зобов`язаний скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідну податкову накладну. 
В такому випадку на відповідну дату у Продавця буде наявна кредиторська заборгованість за товар який не реалізований, хоча даний товар і значиться у виписаних податковий накладних за операціями з отримання переплати.
За нормами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV:
- господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;
- первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію. 
До первинних документів, які засвідчують відвантаження (реалізацію) товарно-матеріальних цінностей відносяться накладні, виконання робіт (надання послуг), як правило, засвідчується актами прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг).
До первинних документів, що підтверджують здійснення розрахунків з постачальниками за поставлені товари, виконані роботи (надані послуг), відносяться відповідні розрахункові та платіжні документи (платіжні доручення, квитанції, банківські виписки, тощо). 
Вимоги щодо оформлення первинних документів, наведені в статті 9 Закону №996 та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995р. за №168/704 (надалі Положення №88), згідно яких первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: 
- назву документа (форми); 
- дату складання; 
- назву підприємства, від імені якого складено документ; 
- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; 
- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; 
- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. 
Таким чином, ні податкові накладні, а ні Єдиний реєстр податкових накладних, не є первинними документами які свідчать про фізичну реалізацію (поставку) товару. 
Отже, зазначене в Акті Головного управління ДПС у Київській області від 10.02.2020 р. №45/10-86-82-00-10/00372586 ТДВ «Узинський цукровий комбінат» виробництво «Етанола як складник бензину», документальне підтвердження є неможливим. 
Окрім того, з 2020 року підприємство готувалось до процесу виробництва біоетанолу, а саме проводились ремонтні роботи, технічне налаштування обладнання, підприємство також готувалось до отримання дозвільної документації для виробництва та зберігання підакцизних товарів (біоетанолу).
В подальшому ТДВ «Узинський цукровий комбінат» отримало за місце провадженням діяльності ТДВ «Узинський цукровий комбінат»: 09161, Київська область, Білоцерківський район, м. Узин вул. Володимира Симиренка, буд. 2-В ліцензію на виробництво біоетанолу №990116202000003 терміном дії з 05.11.2020 до 05.11.2025 року.
Суд зазначає, що фактична перевірка позивача проведена з метою здійснення контролю за діяльністю суб`єктів господарювання у сфері виробництва та обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального. 
Законом України від 03.12.2019 № 318-IX внесено зміни до Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального». 
Метою зазначених змін є скасування державної монополії на виробництво спирту та сприяння детінізації ринку спирту та лікеро-горілчаної продукції, а також становлення в Україні цивілізованого конкурентного ринку спирту та лікеро горілчаних виробів. 
З 1 липня 2020 року виробництво спирту етилового (у тому числі як лікарського засобу), спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, зернового дистиляту, біоетанолу може здійснюватися суб`єктами господарювання незалежно від форми власності, які мають відповідну ліцензію. Тобто, до 1 липня 2020 року ліцензію на виробництво та відповідно місця зберігання спирту могли мати виключно державні підприємства. 
Таким чином, ТДВ «Узинський цукровий комбінат» в період проведення фактичної перевірки не відносився до суб`єктів господарювання у сфері виробництва та обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, адже не було державним підприємством та здійснювало виробництво «Етанолу як складника бензину».
Паспорт якості (виробника) - це документ, що містить дані для ідентифікації та фактичні значення показників якості продукції виробника, отримані в результаті лабораторних випробувань, а також інформацію про їх відповідність вимогам нормативних документів. Також паспорт якості містить відмітку проходження перевірки відділом з контролю якості (ВТК) підприємства виробника на відповідність фактичних параметрів отриманих в результаті лабораторних випробувань нормативним документам (ДСТУ, ГОСТ, ТУ, тощо). 
Таким чином, при відвантаженні Позивачем «Етанолу як складника бензину» ТОВ «РОЛАШ» згідно видаткових накладних від 17.01.2020 №16 та від 22.01.2020 №38, разом з товаром було видано оригінали паспортів якості на етанол. Копії паспортів якості у Позивача були відсутні, так як законодавством не передбачається їх зберігання, та вони є виключно супровідними документами на товар. 
В матеріалах справи наявні паспорт якості від 17.01.2020 на об`єм 24831 кг та паспорт якості від 22.01.2020 на об`єм 24800 кг. надані ТОВ «РОЛАШ» на запит позивача. 
Згідно наданих паспортів якості вбачається, що «Етанол як складник бензину», що відвантажувався ТОВ «РОЛАШ» не відповідав вимогами ДСТУ EN 15376:2015, та містив в своєму складі 78% етанолу. 
Отже, Позивач не здійснював відвантаження ТОВ «РОЛАШ» згідно видаткових накладних від 17.01.2020 №16 та від 22.01.2020 №38, «Етанолу як складника бензину» з вмістом спирту етилового 98%, так як вміст спиту в відвантаженому продукті становив 78%.
Однак, зазначені обставини та документи не є достатніми для беззаперечного висновку, що виготовлений та поставлений товар (етанол як складник бензину) ТОВ «РОЛАШ» та іншим контрагентам позивача не відповідав вимогам ДСТУ EN 15376:2015 «Палива автомобільні. Етанол як складник бензину. Вимоги та методи випробувань».
Крім того, суд бере до уваги доводи відповідача, що у справі №320/3824/20 позивачем не оспорювався факт виробництва та реалізації етанолу як складника бензину, а оспорювалося питання виробництва саме підакцизної продукції та віднесення такої до відповідних кодів УКТЗЕД.
Таким чином, з огляду на наявні матеріали справи та доводи відповідача, суд критично ставиться до позиції відповідача, щодо виготовлення позивачем продукції, яка не відповідала вимогам ДСТУ EN 15376:2015 «Палива автомобільні. Етанол як складник бензину. Вимоги та методи випробувань».
Разом з тим, з метою повного та всебічного розгляду даної адміністративної справи судом було викликано в якості свідка – директора ТДВ «Узинський цукровий комбінат» - ОСОБА_1 ..
В судовому засіданні 25.03.2026 свідком - ОСОБА_1 підписано розписку свідка, складено та підписано присягу свідка, а судом доведено до їх відома інформацію про права та обов`язки свідка у відповідності до положень статей 65-67 КАС України.
В зазначеному судовому засіданні свідок зазначив, що він є директором ТДВ «Узинський цукровий комбінат» тривалий період часу. Зазначає, що підприємство виробляло продукцію, що називалась – етанол, як складник бензину. Дана продукція не являється підакцизним товаром. Стверджує, що якби дана продукція була підакцизним товаром то для його збереження необхідно було б мати відповідні приміщення, ліцензії та відповідне обладнання. Вироблена продукція мала вміст спирту 70-78% та окремо не зберігалася. Зазначає, що підприємства які придбавали вироблену продукцію здійснювали її транспортування власними відповідними транспортними засобами, оскільки своїх відповідних транспортних засобів для перевезення зазначеної продукції товариство не мало. В період з 2019 року до листопада 2020 року ТДВ «Узинський цукровий комбінат» ліцензію не мала на виробництво підакцизного товару, яка в подальшому була отримана в кінці 2020 року. Окрім того у підприємства було відсутнє відповідне обладнання для виробництва продукції з вмістом спирту більше 78%, яке в подальшому було придбане та встановлене. Оглянувши в судовому засіданні, сертифікат якості наданий ТОВ «РОЛАШ», ОСОБА_1 підтвердив достовірність зазначеної в ньому інформації. 
Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).
В силу вимог частини 1 статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 76 КАС України).
Щодо наявність первинних документів укладених з іншими покупцями-контрагентами позивача, суд зазначає таке.
До позовної заяви долучені первинно-бухгалтерські документи укладені між позивачем та ТОВ «Ролаш» за грудень 2019 року.
Разом з тим, по іншим покупцям-контрагентам позивача останнім подано до суду Акт про пожежу від 16.10.2021, наказ про створення робочої комісії від 24.01.2022, Акт від 01.02.2022 та заяву про втрату первинних документів від 03.02.2022. Дані документи підтверджують відсутність первинно-бухгалтерських документів по іншим контрагентам, оскільки документи за період з 2015 р. по 2020 р., які зберігалися в приміщенні архіву були знищені в наслідок пожежі 16.10.2021, в зв`язку з чим подальше їх використання неможливе. 
Суд не погоджується з твердженням відповідача, що акт про пожежу не може бути належним та допустимим доказом відсутності документів у позивача, оскільки відповідачем не зазначено у чому полягає недопустимість зазначених доказів. Також відповідачем не зазначено з порушенням якого порядку чи норми закону, було одержано додані Акти про пожежу від 16.10.2021, про наслідки пожежі та знищення документів за період з 2015 по 2020 роки як підстави недопустимості доказів. 
Крім того, суд зазначає, що питання вчинення дій передбачених законодавством в тому числі відновлення втрачених документів не стосується даної справи. Порядок відновлення документів та відповідальність платника податків регулюється визначеними нормами податкового законодавства України та відповідно є іншими правовідносинами, які не впливають на розгляд даної справи.
Відповідач стверджує, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу (документу) на підтвердження своєї позиції щодо відвантаження продукції, яка містила «в своєму складі 78% етанолу» в повному обсязі по всім контрагентам.
Разом з тим, Позивачем на підтвердження відвантаження продукції, яка містила в своєму складі 78% етанолу надано відповідні докази, які наявні в матеріалах справи. 
В свою чергу Відповідачем не надано доказів на підтвердження аргументів, стосовно того, що продукція, яка була відвантажена Позивачем контрагентам містила більше ніж 78% етанолу.
Відповідач посилається на те, що підприємство здійснює свою діяльність на підставі ДСТУ ЕN 15376:2015 ПАЛИВА АВТОМОБІЛЬНІ «Етанол як складник бензину. Вимоги та методи випробувань» та дотримання технологічного регламенту на виробництво «Етанолу як складника бензину». 
Однак, вказані вище документи не свідчать про виробництво ТДВ «Узинський цукровий комбінат» визначеної продукції, оскільки: 
ДСТУ EN 15376:2015 ПАЛИВА АВТОМОБІЛЬНІ «Етанол як складник бензину» - це стандарт, що встановлює для загального і багаторазового застосування правила, загальні принципи, щодо вимог та методів випробувань етанолу як складника бензину; 
Технологічний регламент на виробництво «Етанолу як складника бензину» - це технічний документ, що визначає технологію, режим, порядок проведення операцій технологічного процесу, показники якості продукції та безпечні умови роботи, а не свідчить про фактичне виробництво етанолу.
Докази виробництва відповідачем до акту перевірки не надано. Лише цитування ДСТУ га Технічного регламенту в акті перевірки як і його цитування у відзиві не є підтвердженням виробництва продукції товариством. 
Судом встановлено, що позивач не заперечує, того факту, що він здійснював виробництво етанола, як складника бензину, однак позивач виробляв виключно експериментальні (пробні) зразки продукції «Етанол, як складник бензину» та склад в ньому спирту становив близько 78%, про що були обізнані покупці такої продукції. 
Зі змісту акту перевірки не вбачається, що представниками податкового органу зафіксований процес виробництва (складені відповідні акти, відібрані пояснення, зафіксовано на фото чи відео, тощо). Наявність визначеного обладнання (спиртовимірювальний апарат типу ВКА 2 (ВКА -200), ШЖУ (або аналогічний) не свідчить, про фізичне його використання. 
Також суд звертає увагу, на ту обставину, що підпунктом 212.1.1 п. 212.1 ст. 212 ПК України визначено, що платником податку є особа, яка виробляє підакцизні товари (продукцію) на митній території України, у тому числі з давальницької сировини.
Згідно п.п. 213.1.1 п. 213.1 ст.213 ПК України, об`єктами оподаткування є операції з реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів (продукції).
Відповідно п. 214.1 ст.214 ПК України, у разі обчислення податку із застосуванням адвалорних ставок базою оподаткування є:
-вартість реалізованого товару (продукції), виробленого на митній території України, за встановленими виробником максимальними роздрібними цінами з урахуванням податку на додану вартість та акцизного податку (п.п. 214.1.1).
-вартість (з податком на додану вартість та без урахування акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу (п.п. 214.1.4).
Підпунктом 14.1.4 п.14.1ст.14 ПК України визначено, що акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).
В силу п.п.14.1.145 п.14.1 ст. 14 ПК України підакцизні товари (продукція) - товари за кодами згідно з УКТ ЗЕД (українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності), на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку.
Згідно з п.215.1 ст.215 ПК України до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво (крім квасу "живого" бродіння); тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; пальне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.
При цьому в п.215.3 ст.215 ПК України перелічені коди товарів, які є підакцизними і з яких справляється акцизний податок за встановленими даної статтею ставками. Зокрема п.п. 215.3.1 встановлено перелік підакцизних товарів, віднесених до спирту етилового та інші спиртових дистилятів, а п.п.215.3.4 встановлено перелік підакцизних товарів, віднесених до пального.
Відповідно до п.216.1 ст.216 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань щодо підакцизних товарів (продукції), вироблених на митній території України, є дата їх реалізації особою, яка їх виробляє, незалежно від цілей і напрямів подальшого використання таких товарів (продукції), крім випадків, зазначених у статтях 225 та 229 цього Кодексу.
З системного аналізу наведених вище положень законодавства випливає, що підакцизними є товари згідно УКТ ЗЕД, які зазначені в п. 215.3 ст. 215 ПК України.
Преамбулою Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (який був чинний станом на момент спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон №481) визначено, що цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.
Відповідно до термінів викладених в ст. 1 Закону №481, спирт етиловий - спирт етиловий-сирець, спирт етиловий ректифікований технічний, спирт етиловий денатурований (спирт технічний), спирт етиловий технічний, спирт етиловий ректифікований, що відповідають кодам 2207 і 2208 згідно з УКТ ЗЕД та виготовлені з крохмале- і цукровмісної сировини або з нехарчових видів сировини за спеціальними технологіями.
Біоетанол - спирт етиловий зневоджений, виготовлений з біомаси або із спирту етилового-сирцю для використання як біопалива або біокомпонента, що належить до товарної позиції 2207 згідно з УКТ ЗЕД.
Отже, з вказаних норм, випливає що дія Закону №481 поширюється в частині спиртів етилових та біоетанолу виключно, що відповідають кодам 2207 і 2208 згідно з УКТ ЗЕД.
Як зазначалося вище, контролюючий орган вказує на здійснення позивачем виробництва етанолу як складника бензину, що відповідає коду товару згідно УКТ ЗЕД 3824 90 97 90. Таке виробництво здійснюється згідно вимог ДСТУ ЕN 15376:2015 Палива автомобільні. «Етанол як складник бензину. Вимоги та методи випробувань» та на підставі Технологічного регламенту з виробництва «Етанолу як складника бензину» в умовах ТДВ «Узинський цукровий комбінат» ТР - 00372536.004:2015.
В свою чергу, відповідно до розділу І «Галузь використання» ДСТУ ЕN 15376:2015 «Етанол як складник бензину», призначений для використання в якості розчинника для автомобільного палива для автомобілів з бензиновими двигунами.
Визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД здійснюється відповідно до Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, затверджених Законом України «Про Митний тариф України».
З метою забезпечення єдиного тлумачення і застосування УКТ ЗЕД в Україні запроваджено Пояснення до УКТ ЗЕД, побудовані на основі Пояснень до ГС версії 2012 року і затверджені наказом ДФС від 09.06.2015 № 401.
В свою чергу, УКТ ЗЕД (українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності) - це систематизований перелік товарів, який складається з кодів товарів та найменувань для цих кодів.
Згідно Закону України «Про Митний тариф України» (який був чинний станом на момент спірних правовідносин) (група 38), а також наказу ДФС України №401 від 09.06.2015 «Про затвердження Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності» до товарної позиції 3824 відносяться - Готові сполучні суміші, які використовують у виробництві ливарних форм або ливарних стрижнів; хімічна продукція та препарати хімічної або суміжних з нею галузей промисловості (включаючи препарати» що складаються із сумішей природних продуктів), в інших товарних позиціях не зазначені.
Хімічна продукція та хімічні або інші препарати.
Відповідно до трьох винятків (див. нижче пункти (7), (19) і (31) до цієї товарної позиції не включаються окремі елементи або сполуки визначеного хімічного складу.
До цієї товарної позиції включається хімічні продукти невизначеного хімічного складу незалежно від того, чи одержують їх як побічні продукти виробництва інших речовин (це застосовано, наприклад, до нафтенових кислот) чи безпосередньо як цільові продукти.
Хімічні або інші препарати бувають або сумішами (спеціальними видами яких є емульсії і дисперсії), або, іноді, розчинами.
Згідно ДСТУ ЕN 15376:2015 Палива автомобільні. «Етанол як складник бензину» етанол призначений для використання в якості розчинника для автомобільного палива для автомобілів з бензиновими двигунами.
На підставі наведеного, суд доходить висновку, що етанол - це хімічна продукція, яка використовується в якості розчинника для автомобільного палива для автомобілів з бензиновими двигунами. Відтак, етанол як складник бензину, не відноситься до переліку підакцизних товарів, вказаних в статті 215 ПК України.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 09.04.2025 по справі №520/1791/19.
Крім того, зважаючи на те, що «Етанол як складник бензину», виготовлявся згідно ДСТУ EN 15376:2015 Палива автомобільні. «Етанол як складник бензину. Вимоги та методи випробувань» та неможливість віднесення такої продукції до підакцизної, зокрема, яка класифікована за кодами УКТ ЗЕД 2207 та 2208, суд зазначає, що товариством вірно віднесено такий до коду УКТ ЗЕД 3824 90 97 90, що зокрема, підтверджується Верховним Судом у межах вищезазначеної справи №520/1791/19.
Водночас, що стосується посилань ГУ ДПС у Київській області на постанову Верховного Суду від 05.07.2021 по справі №320/3824/20 суд зазначає наступне.
У зазначеній постанові Верховний Суд, зокрема, зазначив: «Аналогічний підхід до правозастосування викладено у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №810/2684/15, від 3 серпня 2020 року у справі №826/14877/15, від 23 жовтня 2020 року у справі №810/841/16, а також в ухваленій у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду постанові від 13 лютого 2020 року у справі №816/2897/15. Судова палата сформулювала висновок, відповідно до якого визначальною ознакою для віднесення товару до товарної позиції 2207 згідно з УКТ ЗЕД є визначення у складі речовини вмісту спирту в його відсотковому відношенні - концентрація спирту 80 об.% або більше».
Водночас, Верховний Суд у постанові від 09.04.2025 по справі №520/1791/19 зазначив: «При цьому, Верховний Суд вказує, що посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 810/2684/15 та від 13.02.2020 у справі № 816/2897/15 є необґрунтованими, оскільки обставини, встановлені у цих справах, не є релевантними до обставин, встановлених у даній справі, оскільки стосуються іншого товару, а саме - Компоненту моторного палива альтернативного, який відповідає технічним умовам ТУ У 20.5-00372536-001:2013».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 по справі №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Таким чином, з огляду на вищезазначене, суд при вирішенні даної справи враховує останню правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові 09.04.2025 по справі №520/1791/19.
Також, відповідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Таким чином, з огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не здійснювалось виготовлення, зберігання та реалізація підакцизної продукції, що свідчить про помилковість та безпідставність застосування штрафних санкцій за порушення податкового законодавства.
Щодо доводів відповідача про тотожність спорів, суд зазначає таке.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року по справі №800/431/17, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
Водночас, суд наголошує, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників судового процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.02.2025 по справі №340/10577/23, від 08.10.2024 по справі №380/1184/24, від 21.12.2023 по справі №215/3961/22.
Крім того, в постанові від 09.10.2018 по справі № 809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Отже, відповідно до сталої та послідовної позиції Верховного Суду сторона не позбавлена права звертатись до суду з інших підстав.
У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що на розгляді Київського окружного адміністративного суду перебувала справа №320/3824/20. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року, позовну заяву ТДВ «Узинський цукровий комбінат» задоволено повністю.
Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2021 року по справі №320/3824/20 касаційну скаргу ГУ ДПС у Київській області задоволено, скасовано вищезазначені судові рішення та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволені позовних вимог ТДВ «Узинський цукровий комбінат».
Водночас, суд зауважує, що зі змісту вищезазначеної постанови слідує, зокрема, що представник позивача наполягав на тому, що під час проведення фактичної перевірки були допущені процедурні порушення, а здійснений відповідачем розрахунок штрафних санкції базується на даних Єдиного реєстру податкових накладних в той час, як для правильного розрахунку відповідач мав дослідити первинні документи, для чого зобов`язаний був провести документальну перевірку.
Крім того, судом також встановлено, що на розгляді Київського окружного адміністративного суду перебувала справа №320/8042/21.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року позовну заяву ТДВ «Узинський цукровий комбінат» задоволено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2022 року, залишену без змін постановою Верховного Суду від 03 листопада 2022 року по справі №320/8042/21 відмовлено у задоволені позовної заяви ТДВ «Узинський цукровий комбінат».
Водночас, проаналізувавши вищезазначені судові рішення по справі №320/8042/21 суд приходить до висновку, що в якості підстав звернення до суду з позовом позивач зазначив вчинення процедурних порушень щодо проведення спірної фактичної перевірки.
Однак, з системного аналізу наявних у матеріалах справи документів слідує, що у цій справі позивачем заявлено відмінні підстави позову аніж у зазначених відповідачем справах №320/3824/20 та №320/8042/21.
Так, у даній справі товариство не оскаржує процедурні питання спірної перевірки, не зазначає про обов`язок проведення документальної перевірки, крім того, позивач зазначив у позовній заяві обставини, які не заявлялися ним у межах вищезазначених судових справ, що зокрема, не заперечується та підтверджується відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Враховуючи, що справи №320/3824/20 та №320/8042/21 мають відмінні підстави позову, ніж ті, що заявлені у цій справі, суд приходить до висновку, що вказані справи не є тотожними, а отже, з огляду на сталу позицію Верховного Суду не перешкоджає зверненню ТДВ «Узинський цукровий комбінат» до суду та вирішенню даного спору.
Щодо надання оцінки наведеному аргументу у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 по справі №320/8042/21 суд зазначає наступне.
Як вже було зазначено вище, підставами для подання позовної заяви у справі №320/8042/21 є вчинення процедурних порушень щодо проведення спірної фактичної перевірки, а саме: 1) проведення перевірки без наявності конкретних підстав для її проведення; 2) у наказі про проведення перевірки не зазначено чіткого періоду діяльності позивача, який буде перевірятися; 3) порушення, вказані відповідачем в акті перевірки, могли бути виявлені лише в ході проведення документальної перевірки, в той час як відповідачем було проведено фактичну перевірку.
В постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 по справі №320/8042/21 зазначено: «Однак, за твердженням позивача, єдиним документом, що підтверджує реалізацію спирту є видаткові накладні, які відповідачем під час перевірки не аналізувалися. Натомість, податкові накладні, які аналізував податковий орган, при авансових платежах виписуються саме на отриманий аванс, а не на фактично відвантажений товар, що свідчить про те, що відповідач взагалі не аналізував який об`єм реалізував позивач».
Тобто зазначене стосувалось по-перше реалізації товару, по-друге процедурних порушень, які було вчинено відповідачем, що і було підставою для оскарження податкових повідомлень-рішень у справі №320/8042/21.
Підстава зазначена у справі №320/8042/21 стосується порядку нарахування штрафної санкції, а підстава наведена у позовній заяві у справі №320/10440/22 стосується встановлення процесу самого виробництва. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що перевірка проведена законно і прийняті акти індивідуальної дії за її результатами проведення є правомірними, оскільки під час призначення та проведення перевірки діяльності позивача процедурних порушень відповідач не допустив. 
Тобто, підставою для оскарження податкових повідомлень-рішень від 31.03.2020 були процедурні порушення ГУ ДПС у Київській області, в тому числі порядку нарахування штрафних санкцій на основі податкових накладних. Обґрунтування того, що ні податкова накладна, ні, тим більше реєстр податкових накладних, не є доказами, що документально підтверджують процес виробництва продукції тому є новою підставою для оскарження податкових повідомлень-рішень від 31.03.2020. 
Відповідач також зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог Верховний Суд у справі №320/3824/20 надав правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, та законності прийнятих відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у справі, що розглядається. 
Разом з тим, Верховний Суд у справі №320/3824/20 надав таку оцінку законності прийнятих відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з інших підстав та за відсутності доказів, які надані суду у даній справі.
Щодо твердження відповідача про надання оцінки Верховним Судом обставинам, які викладені у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами по справі №320/3824/20 та які викладені в даному позові, суд зазначає таке.
Верховний Суд, оцінивши такі доводи, їх відхилив з тих підстав, що при зверненні до суду з позовом такі підстави, які мають самостійний характер, позивачем не заявлялись і судами попередніх інстанцій не розглядались.
Тобто, відповідач сам зазначає про те, що викладені обставини в даному позові хоча і були оцінені Верховним Судом, однак не були прийняті, оскільки такі підстави мають самостійний характер та позивачем не заявлялись і судами попередніх інстанцій не розглядались. 
Дані обставини стали підставою для формування нової позовної заяви, оскільки нові обставини, які стали відомі позивачу після винесення постанови Верховним Судом 05.07.2021 по справі №320/3824/29, мають самостійний характер та не заявлялись ТДВ «Узинський цукровий комбінат» саме під час розгляду справи №320/3824/20. 
Цитування відповідачем заяв про перегляд рішення за нововиявленими обставинами є недоречним, оскільки позивач не заперечує того, що отримання паспортів якості від контрагента стало підставою для подання заяв про перегляд Постанови Верховного Суду від 05.07.2020 по справі №320/3824/20. 
Позивачем було отримано новий доказ, який вказує про протиправність винесених відповідачем податкових повідомлень рішень від 31.03.2020.
Оскільки такий доказ хоч і був оцінений Верховним Судом однак не взятий до уваги, був змушений звернутись з позовом до Київського окружного адміністративного суду обґрунтовуючи новими доказами та відповідно з нових підстав, які не розглядались судами під час розгляду справ №320/3824/20 та №320/8042/21.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Як свідчить позиція Верховного Суду в багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для отримання захисту своїх прав чи інтересів і, що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди щодо такої можливості. (постанови Верховного Суду від 19.06.2025 по справі №380/25504/24 та від 22.02.2024 по справі №990/263/23)
Також у рішенні від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ викладено конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».
У рішенні Веllеі V. Ргапсе (Белле проти Франції) ЄСПЛ визнав порушення права на доступ до суду у ситуації, де заявнику було відмовлено у судовому захисті, попри те, що закон сформував у нього очікування щодо можливості такого захисту. ЄСПЛ обґрунтував порушення статті 6 Конвенції тим, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним», а для цього особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права».
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії»).
Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд,-
в и р і ш и в:
Адміністративний позов - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області №0003873201, №0003863201, №0003853201, №0003843201, №0003833201 від 31.03.2020.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 03 квітня 2026 р.