П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/18918/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва Вікторія Анатоліївна 
Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
16 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1 Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняте 29.08.2024, про відмову йому у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
- зобов`язати комісію для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути його заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з доданими до неї документами, та надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України, про що видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідний документ. 
1.2 В обґрунтування позовних вимог позивач вказує що він, бажаючи реалізувати своє право на відстрочку відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» подав заяву на отримання відстрочки до ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з наявністю батька з інвалідністю ІІ групи та відсутністю інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані його утримувати. Однак, відповідач зазначив, що він не має права на отримання відстрочки від мобілізації.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
2.1 01.08.2024 позивач поштою направив відповідачу заяву про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Зокрема, повідомив відповідача, що його батько ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю II (другої) групи, що підтверджуються довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ № 409458, яка видана 23.08.2023.
До заяви позивачем додано: копію паспорта ОСОБА_1 , копію РНОКПП ОСОБА_1 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію паспорта ОСОБА_2 , копію РНОКПП ОСОБА_2 , довідку до акта огляду МСЕК ОСОБА_2 , копію паспорта ОСОБА_3 , копію РНОКПП ОСОБА_3 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 , довідку про місце проживання.
2.2 Згідно з повідомленням відповідача від 30.08.2024 №1334 позивача повідомлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянуто заяву та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". За результатами розгляду повідомляємо, що протоколом від 29 серпня 2024 року № 23 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомив, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причиною відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є наявність у позивача батька ОСОБА_2 , 1961 р.н., який є особою з інвалідністю ІІ групи, інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані його утримувати, а саме його дружини ОСОБА_3 , 1959 р.н. Разом з тим, підтверджуючих документів, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю чи потребує постійного догляду або перебуває під арештом (крім домашнього арешту) або відбуває покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі, позивачем долучено не було. Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", до категорії осіб, які мають право на відстрочку належать військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
2.3 Вважаючи такі дії і рішення незаконними, позивач звернувся до суду з позовом.
3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
3.1 Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року позов задоволено. 
3.2 Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача та дружиною ОСОБА_2 , є пенсіонером, а тому вона не є працездатною особою і не може утримувати свого непрацездатного чоловіка. Наявних в матеріалах справи документів достатньо для надання позивачу відстрочки від призову під час мобілізації, адже такі документи підтверджують як наявність батька із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, так і те, що батько позивача не має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону його утримувати.
4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
4.1 Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 та ухвалити постанову, якою задовольнити позов. 
4.2 Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення спору. Вважає, що надані позивачем документи не підтверджують право на отримання відстрочки від призову.
4.3 Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
ІІ. Мотивувальна частина. 
1. Позиція апеляційного суду
Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.
1.1 Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
1.2 Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (тут і далі в редакції, чинній на час спірних правовідносин) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
1.3 Статтею 22 Закону № 3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
1.4 Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
1.5 Згідно з пунктом 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
1.6 Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації регулюється нормами статті 23 Закону № 3543-XII згідно з пунктом 13 частини 1 якої, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
1.7 На підтвердження наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач надав, зокрема: копію паспорта ОСОБА_1 , копію РНОКПП ОСОБА_1 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію паспорта ОСОБА_2 , копію РНОКПП ОСОБА_2 , довідку до акта огляду МСЕК Мельник Я.П. серії 12ААГ №409458 від 23.08.2023 відповідно до якої ОСОБА_2 1961 р.н. встановлено з 08.06.2023 другу групу інвалідності довічно, копію паспорта ОСОБА_3 , копію РНОКПП ОСОБА_3 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 , довідку про місце проживання.
Тобто позивач до заяви надав документи, визначені Додатком 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період".
1.8 Рішення відповідача про відмову у наданні відстрочки ґрунтується на тому, що у батька позивача є дружина ОСОБА_3 , яка відповідно до законодавства зобов`язана утримувати свого чоловіка.
1.9 З обставин справи встановлено, що батько позивача ОСОБА_2 1961 року народження є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК Мельник Я.П. серії 12ААГ №409458 від 23.08.2023. Мати позивача ОСОБА_3 1959 року народження, є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 08.07.2009.
Позивач, його батько та мати зареєстровані і проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією про осіб, які задекларували або зареєстрували своє місце проживання (перебування) в житлі.
Позивачем зазначено і апелянтом не оспорюється, що у позивача немає братів та сестер, які могли б утримувати і здійснювати догляд за батьком - особою з інвалідністю ІІ групи.
1.10 Надаючи оцінку доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що за змістом положень п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII (в редакції на момент спірних правовідносин), умовами для реалізації права на відстрочку є сукупність умов, а саме: 
- наявність одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
- відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). 
1.11 Щодо наявності у матері позивача – дружини його батька обов`язку утримувати його, колегія суддів враховує положення Сімейного кодексу України, відповідно до частин 1-3 статті 75 якого, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
1.12 В свою чергу, положеннями частини 1 статті 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
1.13 Таким чином, оскільки ОСОБА_3 є пенсіонером, а тому вона не є працездатною особою і не може утримувати свого непрацездатного чоловіка, оскільки відповідних доказів щодо такої можливості з її боку матеріали справи не містять.
1.14 Відповідач, як при розгляді справи в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду не надав доказів того, що непрацездатна ОСОБА_3 зобов`язана відповідно до закону, і має реальну можливість утримувати непрацездатного чоловіка – особу з інвалідністю ОСОБА_2 .. Натомість, такий обов`язок наявний у їх сина – ОСОБА_1 
1.15 Колегія суддів вважає, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для надання позивачу відстрочки від призову під час мобілізації, адже такі документи підтверджують як наявність батька із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, так і те, що батько позивача не має інших осіб, зобов`язаних відповідно до закону його утримувати.
1.16 Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення комісії з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом №23 від 29.08.2024, про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", є протиправним та підлягає скасуванню із зобов`язанням відповідача прийняти рішення про надання позивачеві відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
1.17 Інші, зазначені апелянтом в скарзі обставини крім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц та усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1 Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
2.2 Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.