ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/26937/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В., 
за участю секретаря судового засідання Личкатої Н.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року (суддя Неклеса О.М.) в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулось до суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить визнати протиправним і скасувати повністю прийняте Східним Міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 43968079) податкове повідомлення- рішення від 18.07.2024 № 000/727/32-00-07-03-19.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним і скасовано повністю прийняте Східним Міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 43968079) податкове повідомлення- рішення від 18.07.2024 № 000/727/32-00-07-03-19.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» судовий збір в розмірі 24224 грн 00 коп.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано, зокрема, тим, що в ПК України закріплено відповідні права контролюючого органу використання податкової інформації. Тому, відповідно, така інформація є зібраною у порядку, який передбачений чинним законодавством, а тому відповідає такій властивості доказів, як допустимість. Податкова інформація відповідно до пп. 83.1.2 п. 83.1 ст. 83 ПКУ є однією із підстав для висновків під час проведення перевірки. Тому податкова інформація відповідає таким властивостям доказів як належність та допустимість.
Скаржник щодо принципу індивідуалізації відповідальності та принципу обачності при виборі контрагентів, зазначає, що податкове законодавство передбачає обов`язок платника щодо перевірки контрагента на можливість надання певного обсягу договірних послуг/постачання певного товару. Ігнорування зазначених обставин свідчить про незацікавленість підприємства у вчиненні реальної господарської операції.
Принцип обачності знайшов відображення не тільки в нормативно-правових актах, а й у судовій практиці, яка є вторинним джерелом права.
Також, кожне підприємство має змогу перевірити свого бізнес-партнера в Електронному кабінеті у режимі «Згода на передачу інформації контрагенту» меню «Згода на передачу інформації» платнику податків.
Скаржник зазначає, що право на податковий кредит мають підприємства, які вчиняють реальні господарські операції. 
Також скаржник посилається на наявність інформації щодо відкритих кримінальних проваджень у відношенні контрагентів та підприємств по ланцюгу постачання.
Так, відповідачем було отримано відповідь на запит від БЕБ України вх. від 05.12.2024 № 9810/5, у яких зазначено, що працівниками БЕБ здійснюється досудове розслідування у низці кримінальних проваджень, в яких фігурують суб`єкти господарської діяльності за період 2019-2024 років.
Також, на підставі аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень було встановлено наявність відповідних кримінальних проваджень розглядається як непрямий доказ, який у сукупності з іншими свідчить про те, що відповідне підприємство мало сумнівну ділову репутацію.
Наявність відповідних кримінальних проваджень розглядається як непрямий доказ, який у сукупності з іншими свідчить про те, що відповідне підприємство мало сумнівну ділову репутацію.
Проведеною перевіркою встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 з урахуванням норм п. 44.1 ст.44 ПКУ (зі змінами та доповненнями), діючими в період, що охоплений перевіркою – ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (код за ЄДРПОУ 24432974) та, як наслідок, завищення суми податкового кредиту по декларації з ПДВ за березень 2024 року на суму 22 746 404 гривень, при відображенні в податковій звітності взаємовідносин з контрагентами, при відсутності можливості їх здійснення, а саме: ТОВ «УКРІНСПЕЦМАШ 2004» (ЄДРПОУ 33123084) на суму ПДВ 24 110 грн; ТОВ «МАШПРОМСЕРВІС» (ЄДРПОУ 44744249) на суму ПДВ 17 970 грн; ТОВ «БК «МЕТКОМ ІНВЕСТ» (ЄДРПОУ 37007132) на суму ПДВ 6 655 120 грн; ТОВ «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП» (ЄДРПОУ 35961770) на суму ПДВ 5 927 968 грн; ТОВ «БІО ТРАНС СЕРВІС» (ЄДРПОУ 41669300) на суму ПДВ 2 162 107 грн; ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» (ЄДРПОУ 43957994) на суму ПДВ 7 616 819 грн; ТОВ «ЗЕНІТ ІМПЕКС» (ЄДРПОУ 32693804) на суму ПДВ 25 665 грн; ТОВ НВП «СПЕЦІНСТРУМЕНТ» (ЄДРПОУ 30591625) на суму ПДВ 10 099 грн; ТОВ «ТРУБНИЙ ДВІР» (ЄДРПОУ 40735089) на суму ПДВ 50 979 грн; ТОВ «ФАБРИКА ФІЛКОН» (ЄДРПОУ 23152014) на суму ПДВ 22 650 грн; ТОВ «ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ «ЕНЕРГОМАШКОМПЛЕКТ» (ЄДРПОУ 30141755) на суму ПДВ 15 706 грн; ТОВ «АЛЬЯНСПРОМБУД» (ЄДРПОУ 38788723) на суму ПДВ 69 507 грн; ТОВ «АЕРЛАЙН» (ЄДРПОУ 36465159) на суму ПДВ 20 913 грн; ТОВ «АІС-СП» (ЄДРПОУ 25201952) на суму ПДВ 97 306 грн; ТОВ «ОГУН ГРУП» (ЄДРПОУ 41651136) на суму ПДВ 29 484 гривень.
Внаслідок проведеного податкового аналізу відповідно до інформаційної комп`ютерної автоматизованої системи ДПС України, АІС «Картка платника», ІС «Податковий блок» встановлено, що керівник, засновник бухгалтер контрагентів та підприємств по ланцюгу постачання, є пов`язаними особами та рахуються керівникам, головними бухгалтерами або засновниками по іншим підприємствам.
Також скаржник посилається на відсутність у контрагентів та підприємств по ланцюгу постачання трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень та транспортних засобів щодо виробництва товарно-матеріальних цінностей які реалізовано на адресу позивача та контрагента-покупця.
За результатами проведеного податкового аналізу контрагенти та підприємства по ланцюгу постачання не є фактичними виробниками ТМЦ, які реалізовано ТМЦ.
До перевірки не надано: інформацію/документи бухгалтерського/податкового обліку щодо подальшої реалізації придбаної продукції або використання у власній господарській діяльності (товари на складі або передано у виробництво); акти списання, у яких відображено дані товари та якими бухгалтерськими проводками було відображено дані операції; зведені бухгалтерські документи (регістри бухгалтерського обліку: журнали – ордери, обігово- сальдові відомості по рахункам 361, 362, 371, 377, 631, 681, 685, бухгалтерські довідки, платіжні доручення та/або виписки банку, інші бухгалтерські документи (регістри бухгалтерського обліку до яких перенесено інформацію з первинних документів), які використовує/застосовує контрагент.
Заявник вважає, що має місце маніпулювання податковою звітністю (легалізація товару) з метою незаконного формування показників податкового та бухгалтерського обліку без фактичного здійснення господарських операцій.
Надані до перевірки документи по таким ТМЦ не можуть бути визнані як первинні документи, що підтверджують реальність настання правових наслідків по господарським операціям.
Згідно з проведеного податкового аналізу даних інформаційних баз наявні Рiшення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку.
ТОВ «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП» не задекларовано у фінансовій звітності та Додатку АМ до податкової декларації з податку на прибуток підприємств наявність службових собак у складі основних засобів.
По ТОВ «БІО ТРАНС СЕРВІС» зареєстровано Додаток 7 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Рішення про неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість №7292440/41669300 від 02.09.2022: відповідно до пункту 19 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. №1165, комісією ДПС УКРАЇНИ прийнято рішення про неврахування таблиці даних платника податку, зареєстрованої у контролюючому органі 29.08.2022 р. за №9168671969 врахованої згідно з рішенням комісії від 01.09.2022 р. №7281980/41669300 з підстави виявлення невідповідності визначених платником податку в таблиці даних видів діяльності наявним у платника податку основним засобам.
Заявник зазначає, що до перевірки не надано: шляхові, товарно-транспортні накладні та/або інші документи, /дозволи, які підтверджують приймання/отримання/ввезення ТМЦ на територію Замовника та використання природного газу і біопалива; документи та розрахунки щодо об`єму, який необхідно для досягнення заміщення ПГ; документи та розрахунки, які підтверджують що за результатами надання послуг Виконавцем досягається економія ПГ; розшифровки до актів, розрахунків обсягу та вартості біопалива щодо заміщення природного газу; первинних документів, щодо підтвердження ввезення обладнання та матеріалів на територію Замовника, актів готовності Виконавця для надання послуг; документацію, яка підтверджує додаткові витрати, що пов`язані з виконанням комплексу необхідних робіт на ОП №4, №5 Замовника, а саме: закупівлею палива, мастила та інших витратних матеріалів, інструменту, засоби індивідуального захисту та спецодягу персоналу, витрати, пов`язані із наймом персоналу, утриманням та оплатою праці, витрати на механізми та обладнання, витрати на транспорт та транспортування; погоджених із замовником маршрутів проїзду транспортних засобів, проходження персоналу по території замовника до об`єктів на яких виконуються роботи; Дозволи Державної служби України з питань праці на виконання робіт підвищеної небезпеки; протоколи перевірки знань з питань охорони праці та пожежної безпеки, наряди-допуски на проведення робіт підвищеної небезпеки, ремонтно та/або проектно-технологічну документацію на об`єкти, на яких виконуються роботи; тендерну документацію, на підставі якої було прийнято рішення про укладення вищенаведеного договору; документи, які підтверджують якість використаних матеріалів та обладнання при здійсненні послуг по укладеному договору; документи, які підтверджують перетин КПП підприємства з відміткою про дозвіл пересування до об`єктів виконання робіт, як автотранспортними засобами так і робітниками постачальників, підрядників, надавачів послуг тощо. У разі використання у власній господарській діяльності (товари на складі або передано у виробництво) - акти списання, у яких відображено дані товари та якими бухгалтерськими проводками було відображено дані операції.
Також, слід зазначити, що в нормах чинного законодавства наявне визначення альтернативних видів палива. Норми чинного законодавства передбачають наявність відповідних документів, які підтверджують належність палива до альтернативного. Належність палива до альтернативного підтверджується документом про ідентифікацію палива, що видається уповноваженим органом виконавчої влади в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Біологічні види палива, призначені для реалізації як товарна продукція, підлягають обов`язковій сертифікації відповідно до законодавства. Тому, передбачено наявність відповідних документів, що спростовує позицію позивача. Отже, позивачем було надано неповний пакет документів.
Скаржник посилається на порушення позивачем вимог пункту 44.6 статті 44 ПК України, відповідно, відсутності підстав для врахування судом як належних доказів поданих позивачем первинних документів.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
У відзиві зазначено, зокрема, що Інформація з довідкових баз даних органів ДПС України, яку відповідач використовував в якості доказу нібито нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентів, не є належним та допустим доказом в розумінні КАС України 
У рішенні суд першої інстанції щодо ТОВ «БІО ТРАНС СЕРВІС», ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ», ТОВ «АІС-СП», ТОВ «ЗЕНІТ-ІМПЕКС» зазначено, що будь-яка податкова інформація наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер. 
Єдиною підставою для висновку контролюючого органу, викладеного в Акті перевірки про те, що позивачем завищено від`ємне значення та бюджетне відшкодування за перевіряємий період, є посилання на проведення аналізу податкової інформації, яка міститься в податкових деклараціях, інших звітних документах, податкових накладних, а також інформацію, що надається періодично органами виконавчої влади, місцевого самоврядування та державної статистики, яка наявна в інформаційних комп`ютерних автоматизованих системах ДПС України, зокрема ІТС «Податковий блок»: АІС «Картка платника податків, Митні декларації (імпорт)», ІТС «Податковий блок»: АІС «Картка платника податків, Митні декларації (експорт)», ІТС «Податковий блок»: АІС «Архів електронної звітності», «Єдиний реєстр податкових накладних». 
Тобто, контролюючий орган, посилався лише на аналіз своїх електронних баз даних, без дослідження усіх первинних документів по ланцюгу постачання, без проведення зустрічної звірки постачальника по ланцюгу постачання, без проведення виїзних документальних перевірок постачальників по ланцюгу постачання, приходить до висновку, що позивачем, як кінцевим покупцем товару, завищено податковий кредит. Проте, будь-яка податкова інформація наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні адміністративного судочинства України. 
Отже, посилання контролюючого органу на податкову інформацію є безпідставним, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. 
У ході розгляду цієї справи суд не встановив ознак недобросовісності позивача, як і в запереченнях відповідача проти заявлених позовних вимог та доводів позивача не наведено жодних доказів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи фактів узгодженості його дій з недобросовісними контрагентами з метою незаконного отримання податкових вигод або ж його обізнаності з такими діями товариствами чи сприяння ухиленню ними товару від виконання податкових зобов`язань.
Позивач не може нести відповідальність за дотримання податкової дисципліни контрагентами по ланцюгу, які залучалися контрагентами позивача, що обґрунтовано було враховано судом першої інстанції. 
Позивач здійснював перевірку право та дієздатності вищезазначених контрагентів, перевірку інформації про відсутність вироків щодо посадових осіб контрагентів та про відсутність інформації про здійснення процедур припинення контрагентів, зокрема ліквідації чи банкрутства. 
У кримінальних провадженнях, зазначених відповідачем вироки відсутні.
Позивач зазначає, що під час розгляду справи позивачем подано первинні документи які підтверджують господарські операції між позивачем та контрагентами.
Також щодо посилання скаржника на нібито відсутність дозвільних документів зазначає, що позивачем надано відповідні документи.
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Східним Міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків у період з 22.05.2024 по 11.06.2024 (включно) була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з питань законності декларування від`ємного значення ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн.. по декларації з ПДВ за березень 2024 року з урахуванням уточнюючих розрахунків.
За результатами вказаної перевірки 17.06.2024 було складено акт № 612/32-00-07-03-14/24432974 у якому зафіксовані наступні порушення:
абз. а) п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 з урахуванням норм п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), що призвело до завищення суми податкового кредиту по декларації з ПДВ за березень 2024 року на суму ПДВ 22 746 404 гривень,
п. 200.1, абз. б) п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), внаслідок чого завищено бюджетне відшкодування за березень 2024 року у розмірі 22 746 404 грн.
На підставі вказаного акта перевірки відповідач склав податкове повідомлення- рішення від 18.07.2024 № 000/727/32-00-07-03-19. 
Не погодившись з вищезазначеним податковим повідомленням- рішенням від 18.07.2024 № 000/727/32-00-07-03-19 позивач на підставі ст. 56 ПК України подав адміністративну скаргу до Державної податкової служби України від 30.07.2024 № 85-12/100.
Розглянувши адміністративну скаргу, ДПС України залишило її без задоволення, прийнявши рішення від 19.09.2024 № 28291/6/99-00-06-01-04-06.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до положень підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно підпункту 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
З метою застосування терміна «постачання товарів» електрична та теплова енергія, газ, пар, вода, повітря, охолоджене чи кондиційоване, вважаються товаром.
Постачанням товарів також вважаються: а) фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг (повернення матеріальних активів згідно з договором про фінансовий лізинг) чи іншої домовленості, відповідно до якої оплата відстрочена, але право власності на матеріальні активи передається не пізніше дати здійснення останнього платежу; б) передача права власності на матеріальні активи за рішенням органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи відповідно до законодавства; в) будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов`язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню); г) передача (внесення) товарів (у тому числі необоротних активів) як вклад у спільну діяльність без утворення юридичної особи, а також їх повернення; д) ліквідація платником податку за власним бажанням необоротних активів, які перебувають у такого платника; е) передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю.
Не є постачанням товарів випадки, коли основні виробничі засоби або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, а також в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення необоротних активів, або коли платник податку надає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення необоротних активів в інший спосіб, внаслідок чого необоротний актив не може використовуватися за первісним призначенням;
Не вважаються постачанням товарів операції з реалізації відповідно до кримінального процесуального законодавства України товарів, визначених частиною сьомою статті 293 Митного кодексу України, що здійснюються особами, зазначеними у пункті 180.2-2 статті 180 цього Кодексу.
За положенням підпункту 14.1.203 пункту 14.1 статті 14 ПК України, продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об`єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об`єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності.
Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Для цілей оподаткування вважається, що операція, здійснена з нерезидентами, не має розумної економічної причини (ділової мети), якщо: головною ціллю або однією з головних цілей операції є несплата (неповна сплата) суми податків та/або зменшення обсягу оподатковуваного прибутку платника податків; у зіставних умовах особа не була б готова придбати (продати) такі товари, роботи (послуги), нематеріальні активи, інші предмети господарських операцій, відмінні від товарів, у непов`язаних осіб.
Цей підпункт застосовується для цілей статті 39 цього Кодексу, в тому числі при доведенні обставин, що свідчать про відсутність ділової мети, у випадках, визначених пунктом 140.5 статті 140 цього Кодексу, які передбачають застосування відповідних положень статті 39 цього Кодексу.
Відповідно до положень підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України, основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 20000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).
Підпунктами 16.1.2, 16.1.4-16.1.5 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи; подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).
Згідно з пунктом 44.1, 44.2 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Вимоги цієї статті щодо обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, застосовуються також до нерезидентів, які здійснюють господарську діяльність на території України через постійне представництво (незалежно від наявності у нерезидента зареєстрованого (акредитованого, легалізованого) відокремленого підрозділу), та до іноземних юридичних осіб, визначених у підпункті 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
За п. 46.1 ст. 46 ПК України, Податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань.
Розрахунки (у тому числі розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку), які подаються до контролюючих органів відповідно до іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, прирівнюються до податкової декларації.
Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.
За приписами п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності (підрядники та субпідрядники) можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
За операціями з першого постачання житла (об`єктів житлової нерухомості), неподільного житлового об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта житлової нерухомості застосовується касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Відповідно до положень пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Датою збільшення податкового кредиту лізингоодержувача (орендаря) для операцій з фінансового лізингу (фінансової оренди) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу (фінансової оренди) таким лізингоодержувачем (орендарем).
Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
Згідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до положень пункту 198.5 статті 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
Платники податку, які застосовують касовий метод податкового обліку, суми податку, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та не включені до податкового кредиту протягом періоду 365 календарних днів з дати складення таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних у зв`язку з відсутністю фактів списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг (видачі з каси) або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, мають право на включення таких сум до податкового кредиту у звітному податковому періоді, в якому відбулося списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг (видачі з каси) або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, але не пізніше ніж через 60 календарних днів з дати такого списання, надання інших видів компенсацій.
У разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг строків, зазначених у цьому пункті, переривається на період зупинення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідно до підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191 цього Кодексу оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником.
У пункті 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до п. 201.7 ст. 201 зазначеного Кодексу, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).
У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі – Закон № 996-XIV) (у редакції на час виникнення правовідносин): активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; внутрішньогосподарський (управлінський) облік - система збору, обробки та підготовки інформації про діяльність підприємства для внутрішніх користувачів у процесі управління підприємством; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; економічна вигода - потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
За частиною 1 та 2 статті 3 Закону № 996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Інформація, яка міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини 2 статті 3 Закону № 996-XIV, є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності.
Відповідно до частини 1, 5, 7, 8 статі 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.
Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.4, 2.5, 2.14, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі – Положення № 88), господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.
Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.
Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
За змістом п. 1, 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказ Міністерства фінансів України 31.12.2015 № 1307 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 січня 2016 р. за № 137/28267, податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена в цьому пункті. Податкова накладна та додатки до неї складаються в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.
Таким чином, підставою для відображення господарських операцій у податковому обліку є фактичне здійснення таких операцій у межах господарської діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, які розкривають суть та зміст операцій та відображають їх реальне вчинення. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податкового кредиту. 
Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на декларування показників податків.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. У первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. За відсутності ж факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.
У зв`язку з наведеним, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, суб`єкт підприємницької діяльності повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Відповідно до сталої судової практики (зокрема, постанова Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 826/11531/14, постанови Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 2а-19379/11/2670, від 19 листопада 2019 року у справі № 826/487/16, від 04 грудня 2025 року у справі № 300/1207/23) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; відсутність первинних документів обліку.
Отже, при оцінці обґрунтованості заявленої податкової вигоди адміністративний суд має оцінити обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.
Судами проаналізовано надані сторонами документи на підтвердження здійснення господарських операцій по договорам, що укладені між позивачем та його контрагентами.
Так, щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Укрінспецмаш 2004».
Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрінспецмаш 2004» (Продавець, контрагент) було укладено договір №51 від 16.01.2024, за умовами якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (товар) за цінами, узгодженими в специфікаціях до даного договору, в об`ємах та згідно строків, зазначених у замовленнях на поставку, що є невід`ємними частинами даного договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору.
Специфікаціями до договору №1, №2 від 16.01.2024, №3 від 22.01.2024, №4 від 01.02.2024, №5 від 06.02.2024, №6 від 05.03.2024, №7 від 03.05.2024, №8 від 07.05.2024, №9 від 18.06.2024, №10 від 09.07.2024, замовленнями на поставку №1-23 наданих до суду, деталізовано умови договору зокрема зазначено перелік, ціну, вартість, кількість, характеристики, строки постачання товару та інше.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунком на оплату №8 від 01.03.2024, прибутковим ордером №5025582103, видатковою накладною №8 від 01.03.2024, товарно-транспортною накладною №Р8 від 01.03.2024, рахунком на оплату №10 від 01.03.2024, прибутковим ордером №5025582108, видатковою накладною №10 від 01.03.2024, товарно-транспортною накладною №Р10 від 01.03.2024, рахунком на оплату №7 від 01.03.2024, прибутковим ордером №5025582106, видатковою накладною №7 від 01.03.2024, товарно-транспортною накладною №Р7 від 01.03.2024, рахунком на оплату №11 від 01.03.2024, прибутковим ордером №5025582099, видатковою накладною №11 від 01.03.2024, товарно-транспортною накладною №Р11 від 01.03.2024, рахунком на оплату №9 від 01.03.2024, прибутковим ордером №5025582110, видатковою накладною №9 від 01.03.2024, товарно-транспортною накладною №Р9 від 01.03.2024.
За наслідком господарської операції Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрінспецмаш 2004» були складені та направлені на реєстрацію податкові накладні №3 від 01.03.2024, №2 від 01.03.2024, №4 від 01.03.2024, №5 від 01.03.2024, які були зареєстровані податковим органом.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Машпромсервіс».
Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Машпромсервіс» (Продавець, контрагент) було укладено договір №61 від 29.01.2024, за умовами якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (товар) за цінами, узгодженими в специфікаціях до даного договору, в об`ємах та згідно строків, зазначених у замовленнях на поставку, що є невід`ємними частинами даного договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору.
Специфікаціями до договору №2 від 30.01.2024, №3 від 12.02.2024, №4 від 14.02.2024, №5 від 15.02.2024, №6 від 16.02.2024, №7 від 16.02.2024, №8 від 21.02.2024, №9 від 22.02.2024, №10 від 23.02.2024, №11 від 04.03.2024, №12 від 11.03.2024, №13 від 29.03.2024, №14 від 25.04.2024, №15 від 22.05.2024, №16 від 05.08.2024, №17 від 16.08.2024, № 18 від 02.09.2024, №19 від 04.09.2024, №20 від 16.09.2024, №21 від 09.10.2024 замовленнями на поставку №1-49 наданих до суду, деталізовано умови договору зокрема зазначено перелік, ціну, вартість, кількість, характеристики, строки постачання товару та інше.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунком на оплату №11 від 06.03.2024, прибутковим ордером №5025603147, видатковою накладною №10 від 06.03.2024, сертифікатом якості №23 від 01.03.2024, рахунком на оплату №14 від 11.03.2024, прибутковим ордером №5025303983, видатковою накладною №13 від 11.03.2024, сертифікатом якості №23, рахунком на оплату №15 від 11.03.2024, прибутковим ордером №5025604070, видатковою накладною №14 від 11.03.2024, сертифікатом якості №20, рахунком на оплату №10 від 16.02.2024, прибутковим ордером №5025557175, видатковою накладною №9 від 16.02.2024, сертифікатом якості №14/02-4, рахунком на оплату №13 від 11.03.2024, прибутковим ордером №5025604067, видатковою накладною №12 від 11.03.2024, сертифікатом якості №28, рахунком на оплату №6 від 06.02.2024, прибутковим ордером №50256533277, видатковою накладною №5 від 06.02.2024, сертифікатом якості №12, рахунком на оплату №16 від 15.03.2024, прибутковим ордером №5025622153, видатковою накладною №15 від 15.03.2024, сертифікатом якості №34, а також платіжним інструкціями.
За наслідком господарської операції Товариством з обмеженою відповідальністю «Машпромсервіс» були складені та направлені на реєстрацію податкові накладні №2 від 06.02.2024, №1 від 06.03.2024 року, №7 від 16.02.2024 року, які були зареєстровані податковим органом.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ “Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ».
Між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» (код ЄДРПОУ 37007132) були укладені договори підряду №1874 від 20.08.2021р. і №1791 від 20.08.2021 з додатками, відповідно до яких підрядник зобов`язався виконати будівельно-монтажні роботи на об`єкті “Нове будівництво хвостосховища «ІІІ карта» шламового господарства рудозбагачувальної фабрики на території Гречаноподіївської та Новолатівської сільських рад Широківського району Дніпропетровської області ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», Перший пусковий комплекс, а покупець прийняти та оплатити виконані роботи відповідно до умов договору.
Також між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і ТОВ «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» були укладені та підписані додаткові угоди до зазначених вище договорів, копії яких містяться у справі.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунок на оплату №56 від 12.03.2024, акт №1/03-1874 приймання виконаних будівельних робіт за 13.03.2024, рахунок на оплату №63 від 15.03.2024, акт №04-03 коригування вартості дизельного палива від 19.03.2024 з дод., рахунок на оплату №62 від 15.03.2024, акт №04/03-1874 приймання виконаних будівельних робіт за 19.03.2024, лист візування до акту №04/03-1874, акт №76 за березень 2024 року про витрати давальницьких матеріалів, рахунок на оплату №65 від 15.03.2024, акт №05-03 коригування вартості дизельного палива від 19.03.2024 з дод., лист візування до акту №05/03, рахунок на оплату №64 від 15.03.2024, акт №05/03-1874 приймання виконаних будівельних робіт за 19.03.2024, лист візування до акту №05/03-1874, рахунок на оплату №61 від 15.03.2024, акт №03-03 коригування вартості дизельного палива від 19.03.2024 з дод., лист візування до акту №03/03-1791, рахунок на оплату №60 від 15.03.2024, акт №03/03-1874 приймання виконаних будівельних робіт за 19.03.2024, лист візування до акту №03/03-1791, рахунок на оплату №53 від 29.02.2024, акт №09-02 коригування вартості дизельного палива від 29.02.2024 з дод., лист візування до акту №09-02, рахунок на оплату №52 від 29.02.2024, акт №09/02-1874 приймання виконаних будівельних робіт за 29.02.2024р., лист візування до акту №09/02-1874, акт №75 за лютий 2024 року про витрати давальницьких матеріалів, рахунок на оплату №49 від 29.02.2024, акт №07-02 коригування вартості дизельного палива від 29.02.2024 з дод., лист візування до акту №07-02, рахунок на оплату №48 від 29.02.2024, акт №07/02-1874 приймання виконаних будівельних робіт за 29.02.2024, лист візування до акту №07/02-1874, акт №74 за лютий 2024 року про витрати давальницьких матеріалів, рахунок на оплату №46 від 29.02.2024, акт №06/02-1874 приймання виконаних будівельних робіт за 29.02.2024, лист візування до акту №06/02-1874, рахунок на оплату №47 від 29.02.2024, акт №06-02 коригування вартості дизельного палива від 29.02.2024р. з дод., лист візування до акту №06-02, рахунок на оплату №50 від 29.02.2024, акт №08/02-1874 приймання виконаних будівельних робіт за 29.02.2024, лист візування до акту №08/02-1874, рахунок на оплату №51 від 29.02.2024, акт №08-02 коригування вартості дизельного палива від 29.02.2024р. з дод., лист візування до акту №08-02, рахунок на оплату №57 від 12.03.2024 акт №02/03-1874 постачання обладнання підрядника за 13.03.2024, лист візування до акту №02/03-1874, товарно-транспортну накладну №15 від 15.02.2024, платіжні інструкції.
За наслідком господарської операції Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «МЕТКОМ ІНВЕСТ» були складені та направлені на реєстрацію податкові накладні №11 від 15.03.2024, №6 від 12.03.2024, №12 від 15.03.2024, №7 від 12.03.2024, №13 від 15.03.2024, №25 від 29.02.2024, №14 від 15.03.2024, №24 від 29.02.2024, №10 від 15.03.2024, №23 від 29.02.2024, №9 від 15.03.2024, №22 від 29.02.2024, №21 від 29.02.2024, №20 від 29.02.2024, №19 від 29.02.2024, №18 від 29.02.2024, №17 від 29.02.2024, які були доставлені та прийняті податковим органом, про що свідчать відповідні квитанції.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «БІО ТРАНС СЕРВІС».
Між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і ТОВ «БІО ТРАНС СЕРВІС» укладено договір від 15.05.2020 №800.
Відповідно до умов Договору від 15.05.2020 №800 Замовник (Позивач) доручає, а Виконавець (ТОВ «БІО ТРАНС СЕРВІС») приймає на себе обов`язки надати послуги по заміщенню ПГ біопаливом на обертових печах (ОП) №2, №3 вогнетривкого-вапняного цеху Замовника, а Замовник обов`язується прийняти та відповідним чином оплатити надані послуги. Послуги по заміщенню ПГ біопаливом на ОП №2, №3 ВВЦ Замовника Виконавець зобов`язується виконувати за узгодженою умовою, а саме: 1 етап забезпечення Виконавцем безперервного надання послуг по заміщенню ПГ біопаливом на ОП №3 ВВЦ Замовника з досягненням заміщення ПГ на рівні від 75% та вище протягом 3-х місяців поспіль після 5 місяців з дати підписання цього Договору, при цьому допускається толеранс +/- 5% від щомісячного 75% заміщення; 2 етап: після досягнення Виконавцем на ОП №3 ВВЦ Замовника заміщення ПГ на рівні від 75% (допускається толеранс +/- 5% від щомісячного заміщення) та вище протягом 3-х місяці поспіль після 5 місяців з дати підписання цього Договору Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе обов`язки з проведення монтажу обладнання по заміщенню ПГ біопаливом на ОП №2 ВВЦ Замовника; 3 етап: проведення пуско-налагоджувальних робіт та введення в експлуатацію обладнання по заміщенню ПГ біопаливом на ОП №2 ВВЦ. Виконавець бере на себе обов`язки протягом 5 місяців з моменту введення в експлуатацію досягти заміщення ПГ на рівні 75% та вище, при цьому допускається толеранс +/- 5% від щомісячного 75% заміщення.
Також між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і ТОВ «БІО ТРАНС СЕРВІС» були укладені та підписані додаткові угоди до зазначеного вище договору, копії яких містяться у справі.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунок на оплату №03 від 01 березня 2024 року, акт надання послуг №03 від 01 березня 2024 року, лист візування до акту виконаних робіт (наданих послуг) №03 від 01 березня 2024 року, платіжні інструкції.
Матеріали справи містять документи, які підтверджують наявність обладнання, яке приймає участь у господарській операції: акт введення в експлуатацію від 06.07.2020 обладнання, який складено після встановлення, налагодження та випробування обладнання; акт готовності Виконавця для надання послуг від 07.07.2020, в якому перелічені всі підготовчі роботи, які виконані та необхідні для надання послуг по заміщенню ПГ на біопаливо, а також перелік обладнання, яке приймає участь у даних послугах; Акт №2 від 24.12.2021 введення в експлуатацію обладнання.
Також матеріали справи містять докази ввезення на територію ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» біопалива – товарно-транспортні накладні, з відмітками Департаменту з безпеки, відвісні відомості, перепуски на працівників та транспорт даного контрагента та докази оплати.
За наслідком господарської операції Товариством з обмеженою відповідальністю «БІО ТРАНС СЕРВІС» була складена та направлена на реєстрацію податкова накладна №1 від 01.03.2024 року, яка була доставлена та прийнята податковим органом, про що свідчить відповідна квитанція.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП».
Між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» иа ТОВ «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП» укладено Договір № 400 від 26.02.2021.
Відповідно до п.2 Договору № 400 від 26.02.2021 Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати послуги з охорони Об`єктів охорони, в т.ч. виконувати комплекс заходів власними силами і засобами, необхідними для збереження цілісності Об`єктів охорони, а також з використанням технічних засобів охорони і комплексних систем безпеки Замовника в період часу і на умовах, визначених цим Договором та у відповідності до обсягу робіт.
Також між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і ТОВ «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП» були укладені та підписані додаткові угоди до зазначеного вище договору, копії яких містяться у справі.
Для здійснення охоронної діяльності у ТОВ «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП» наявна ліцензія серії АЕ №292127, дата видачі 03.06.2014, яка діє з 12.05.2014.
На виконання вказаного договору ТОВ «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП» надало позивачу послуги з охорони об`єктів.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунок на оплату №34 від 20 березня 2024 року, акт надання послуг №34 від 20 березня 2024 року, лист візування до акту №34 від 20 березня 2024 року, рахунок на оплату №36 від 20 березня 2024 року, акт надання послуг №36 від 31 березня 2024 року, лист візування до акту №36 від 31 березня 2024 року, рахунок на оплату №21 від 21 лютого 2024 року, акт надання послуг №21 від 29 лютого 2024 року, лист візування до акту №21 від 29 лютого 2024 року, рахунок на оплату №22 від 21 лютого 2024 року, акт надання послуг №22 від 29 лютого 2024 року, лист візування до акту №22 від 29 лютого 2024 року, рахунок на оплату №20 від 21 лютого 2024 року, акт надання послуг №20 від 29 лютого 2024 року, лист візування до акту №20 від 29 лютого 2024 року, рахунок на оплату №35 від 20 березня 2024 року, акт надання послуг №35 від 31 березня 2024 року, лист візування до акту №35 від 31 березня 2024 року, платіжні інструкції.
За наслідком господарської операції Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП» були складені та направлені на реєстрацію податкові накладні №7 від 29.02.2024, №6 від 29.02.2024, №8 від 29.02.2024, №12 від 31.03.2024, №13 від 31.03.2024, №14 від 31.03.2024, які були доставлені та прийняті податковим органом, про що свідчить відповідна квитанція.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Огун Груп».
Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Огун Груп» (Продавець, контрагент) укладено договір на поставку обладнання, матеріалів та запасних частин по Україні №578 від 27.03.2020 року, згідно якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (товар) відповідно до специфікації (цій), узгодженої (них) до договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору.
Специфікаціями до договору №578 від 27.03.2020 наданих до суду, деталізовано умови договору зокрема зазначено перелік, ціну, вартість, кількість, строки постачання товару та інше.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунок на оплату по замовленню №151 від 24 січня 2024 року, видаткову накладну №252 від 21 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564323, рахунок на оплату по замовленню №764 від 15 березня 2024 року, видаткову накладну №392 від 15 березня 2024 року, прибутковий ордер №5025619887, рахунок на оплату по замовленню №251 від 15 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025582717, видаткову накладну №301 від 29 лютого 2024 року, рахунок на оплату по замовленню №267 від 15 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025561720, видаткову накладну №249 від 19 лютого 2024 року, рахунок на оплату по замовленню №139 від 17 січня 2024 року, прибутковий ордер №5025576727, видаткову накладну №288 від 26 лютого 2024 року, рахунок на оплату по замовленню №1 від 02 січня 2024 року, прибутковий ордер №5025541793, видаткову накладну №174 від 09 лютого 2024 року, платіжні інструкції.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Огун Груп» складена та направлена на реєстрацію податкова накладна №266 від 21.02.2024 року, яка була доставлена та прийнята податковим органом, про що свідчить відповідна квитанція.
Факт поставки ТОВ «ОГУН ГРУПП» товарів на користь позивача підтверджується іншими належним чином складеними згідно з Договором документами, у тому числі первинними, а саме рахунком на оплату, видатковою накладною та прибутковим ордером.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Виробниче об`єднання «Енергомашкомплект».
Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Енергомашкомплект» (Продавець, контрагент) укладено договір №634 від 02.06.2023, за умовами якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (товар) відповідно до специфікації (цій), узгодженої (них) до договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору. Специфікаціями до договору 634 від 02.06.2023 року наданих до суду, деталізовано умови договору зокрема зазначено перелік, ціну, вартість, кількість, строки постачання товару та інше.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунок на оплату №1 від 29 січня 2024 року, прибутковий ордер №5025523494, видаткову накладну №14 від 29 січня 2024 року, гарантійний лист вих. №29-01-1 від 29 січня 2024 року, рахунок на оплату №3 від 04 березня 2024 року, прибутковий ордер №5025590507, видаткову накладну №25 від 04 березня 2024 року, гарантійний лист вих. №04-03-1 від 04.03.2024, платіжні інструкції.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Енергомашкомплект» складені та направлені на реєстрацію податкові накладні №1 від 04.03.2024, №2 від 29.01.2024, які були доставлені та прийняті податковим органом, про що свідчать відповідні квитанції.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «АІС-СП».
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІС-СП» (орендар) та Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (суборендар) укладено договір суборенди №25-07.2022/СГ/774 22.08.2022, згідно якого орендар зобов`язується передати, а суборендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення №Д7-3 загальною площею 295,20 кв. м.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунок на оплату №12 від 01 лютого 2024 року, акт надання послуг №55 від 29 лютого 2024 року, лист візування до акта №55 від 29 лютого 2024 року, рахунок на оплату №67 від 29 лютого 2024 року, акт надання послуг №75 від 29 лютого 2024 року, лист візування до акта 75 від 29 лютого 2024 року, платіжні інструкції.
Товариством з обмеженою відповідальністю «АІС-СП» були складені та направлені на реєстрацію податкові накладні №16 від 29.02.2024, №17 від 29.02.2024, які були доставлені та прийняті податковим органом, про що свідчать відповідні квитанції.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Трубний Двір».
Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трубний Двір» (Продавець, контрагент) укладено договір №141 від 07.02.2024, за умовами якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (товар) відповідно до специфікації (цій), узгодженої (них) до договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору. Специфікаціями до договору, наданих до суду, деталізовано умови договору зокрема зазначено перелік, ціну, вартість, кількість, строки постачання товару та інше.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунок №39 від 22 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025576541, прибутковий ордер №5025576238, видаткову накладну №41 від 27 лютого 2024 року, товарно-транспортну накладну №Р41 від 27.02.2024, гарантійний лист, рахунок №34 від 22 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025576089, видаткову накладну №42 від 27 лютого 2024 року, товарно-транспортну накладну №Р42 від 27.02.2024, гарантійний лист, платіжні інструкції.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Трубний Двір» були складені та направлені на реєстрацію податкові накладні №2 від 05.02.2024, №5 від 07.02.2024, №14 від 27.02.2024, №13 від 27.02.2024, які були доставлені та прийняті податковим органом, про що свідчать відповідні квитанції.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Аерлайн».
Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аерлайн» (Продавець, контрагент) укладено договір №1821 від 21.12.2023, за умовами якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (товар) відповідно до специфікації (цій), узгодженої (них) до договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору. Специфікаціями до договору, наданих до суду, деталізовано умови договору зокрема зазначено перелік, ціну, вартість, кількість, строки постачання товару та інше.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунок на оплату №14 від 27 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025581125, видаткову накладну №5 від 27 лютого 2024 року, гарантійний лист, рахунок на оплату №15 від 07 березня 2024 року, прибутковий ордер №5025603200, видаткову накладну №6 від 07 березня 2024 року, платіжні інструкції.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Аерлайн» складені та направлені на реєстрацію податкові накладні №6 від 07.03.2024, №5 від 27.02.2024, які були доставлені та прийняті податковим органом, про що свідчать відповідні квитанції.
Факти поставки товарів, а також її прийняття позивачем підтверджується складеними первинними та іншими документами, про які зазначено вище (рахунки-фактури; прибуткові ордери; видаткові накладні; гарантійні листи).
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ НВП «Спецінструмент».
Між Публічним акціонерним товариством «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Спецінструмент» (Продавець, контрагент) укладено договір №107 від 07.02.2023, згідно якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (товар) за цінами, узгодженими у специфікації(ях) до даного договору, в об`ємах та згідно строків, зазначених у замовленнях на поставку, що є невід`ємними частинами даного договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору. Специфікаціями до договору та замовленнями, наданих до суду, деталізовано умови договору зокрема зазначено перелік, ціну, вартість, кількість, строки постачання товару та інше.
Також між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і ТОВ НВП «Спецінструмент» були укладені та підписані додаткові угоди №1 від 20.09.2023, №2 від 20.11.2023 до зазначеного вище договору, копії яких містяться у справі.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунок на оплату №75 від 22 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025571647, видаткову накладну №76 від 22 лютого 2024 року, гарантійний лист, рахунок на оплату №74 від 22 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025571646, видаткову накладну №75 від 22 лютого 2024 року, гарантійний лист, рахунок на оплату №7 від 08 січня 2024 року, прибутковий ордер №5025485886, видаткову накладну №8 від 08 січня 2024 року, гарантійний лист, платіжні інструкції.
Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Спецінструмент» (Продавець, контрагент) укладено договір №114 від 25.01.2024, згідно якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (товар) за цінами, узгодженими у специфікації(ях) до даного договору, в об`ємах та згідно строків, зазначених у замовленнях на поставку, що є невід`ємними частинами даного договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору. Специфікаціями до договору та замовленнями, наданих до суду, деталізовано умови договору зокрема зазначено перелік, ціну, вартість, кількість, строки постачання товару та інше.
Також між ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і ТОВ НВП «Спецінструмент» було укладено та підписано додаткову угоду №1 від 07.06.2024 до зазначеного вище договору, копія якого міститься у справі.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунок на оплату №73 від 22 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025571622, видаткову накладну №74 від 22 лютого 2024 року, гарантійний лист, рахунок на оплату №71 від 22 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025571618, видаткову накладну №72 від 22 лютого 2024 року, гарантійний лист, рахунок на оплату №72 від 22 лютого 2024 року, прибутковий ордер №55025571649, видаткову накладну №73 від 22 лютого 2024 року, гарантійний лист, платіжні інструкції.
Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю НВП «Спецінструмент» були складені та направлені на реєстрацію податкові накладні №8 від 08.01.2024, №72 від 22.02.2024, №73 від 22.02.2024, №74 від 22.02.2024, №75 від 22.02.2024, №76 від 22.02.2024, які були доставлені та прийняті податковим органом, про що свідчать відповідні квитанції.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Зеніт-Імпекс».
Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зеніт-Імпекс» (Продавець, контрагент) №1659 від 14.11.2023, згідно якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (товар) за цінами, узгодженими у специфікації(ях) до даного договору, в об`ємах та згідно строків, зазначених у замовленнях на поставку, що є невід`ємними частинами даного договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору. Специфікаціями до договору та замовленнями, наданих до суду, деталізовано умови договору зокрема зазначено перелік, ціну, вартість, кількість, строки постачання товару та інше.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунок №46 від 12 січня 2024 року, прибутковий ордер №5025501760, видаткову накладну №72 від 18 січня 2024 року, гарантійний лист, рахунок №2191 від 06 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564412, видаткову накладну №223 від 23 лютого 2024 року, гарантійний лист, рахунок №2188 від 06 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564411, видаткову накладну №222 від 23 лютого 2024 року, гарантійний лист, рахунок №2195 від 06 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564436, видаткову накладну №226 від 23 лютого 2024 року, гарантійний лист, рахунок №2318 від 23 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564466, видаткову накладну №213 від 23 лютого 2024 року, гарантійний лист, рахунок №2186 від 06 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564464, видаткову накладну №220 від 23 лютого 2024 року, гарантійний лист, рахунок №2193 від 06 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564437, видаткову накладну №224 від 23 лютого 2024 року, гарантійний лист, рахунок №2200 від 06 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564460, видаткову накладну №228 від 23 лютого 2024 року, рахунок №2255 від 15 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564406, видаткову накладну №235 від 23 лютого 2024 року, рахунок №2277 від 16 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564405, видаткову накладну №236 від 23 лютого 2024 року, рахунок №2187 від 06 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564434, видаткову накладну №221 від 23 лютого 2024 року, рахунок №2278 від 16 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564376, видаткову накладну №237 від 23 лютого 2024 року, рахунок №2194 від 06 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564410, видаткову накладну №225 від 23 лютого 2024 року, рахунок №2201 від 06 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564439, видаткову накладну №230 від 23 лютого 2024 року, рахунок №2253 від 15 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564463, видаткову накладну №233 від 23 лютого 2024 року, гарантійний лист, рахунок №2254 від 15 лютого 2024 року, прибутковий ордер №5025564407, видаткову накладну №234 від 23 лютого 2024 року, гарантійний лист.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Зеніт-Імпекс» була складена та направлена на реєстрацію податкова накладна №66 від 18.01.2024, яка була доставлена та за наслідком наданих пояснень, зареєстрована податковим органом, про що свідчить відповідна квитанція.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ».
Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ефесто-МК» (Виконавець) було укладено договір №2020 від 27.09.2018, з якого вбачається, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати послуги по заміщенню ПГ біопаливом на ОП №4, №5 ВВЦ замовника, а замовник зобов`язується прийняти та відповідним чином оплатити надані послуги.
12.06.2019 між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ефесто-МК» (Виконавець) було підписано додаткову угоду №1 до договору №2020 від 27.09.2018, зокрема додаток № 5 до договору №2060 (методика визначення заміщеного об`єму природного газу при використанні біопалива на обертових печах ВВЦ замовника) змінено та викладено в новій редакції.
19.08.2020 між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ефесто-МК» було укладено додаткову угоду №2 до договору №2020 від 27.09.2018, якою сторони договору дійшли згоди зменшити загальну суму договору на 1431457,90 грн. з ПДВ, у зв`язку із чим було додано до договору додаток №7 «Коригувальні Рахунки»
17.09.2020 між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ефесто-МК» було укладено додаткову угоду №3 до договору №2020 від 27.09.2018, якою п.п. 1.2.1 розділу 1 предмету договору змінено та викладено в новій редакції.
31.03.2021 укладено додаткову угоду №4 до договору №2020 від 27.09.2018, якою п.8.1 розділу 1 строк дії договору і умови його розірвання змінено та викладено в новій редакції.
Також 14.05.2021 між Публічним акціонерним товариством «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ефесто-МК» укладено додаткову угоду №5 до договору №2020 від 27.09.2018, 15.07.2021 - додаткову угоду №6 до договору №2020 від 27.09.2018, 12.08.2021 - додаткову угоду №7 до договору №2020 від 27.09.2018 
Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Замовник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Ефесто-МК» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ПРАЙМ», (Новий Виконавець або Новий Підрядник або Контрагент) укладено Угоду №1 про заміну сторони у зобов`язанні за договором №2020 від 27.09.2018.
Угода №1 про заміну сторони у зобов`язанні за договором №2020 від 27.09.2018 укладена про наступне: 1. Між «Замовником» та «Виконавцем» було укладено Договір Nє 2060 від 27.09.2018 про надання послуг з часткового заміщення використання природного газу біопаливом на опалювальних обертових печах №4, №5 Вогнетривкого-вапняного цеху «Замовника»; 2. «Виконавець» звернувся до «Замовника» з проханням про узгодження переходу Його прав та обов`язків за Основним договором до «Нового Виконавця»; 3. «Замовник» не заперечує щодо передачі «Виконавцем» його прав та обов`язків «Новому Виконавцю»; 4. «Виконавець» передає, а «Новий Виконавець» приймає на себе всі права та обов`язки «Виконавця» за Основним договором і він стає «Виконавцем» за Основним договором, в тому числі щодо зобов`язань по відшкодуванню шкоди (якщо така буде заподіяна «Замовнику») та сплаті штрафних санкцій в результаті неналежного виконання умов Основного договору, усуненню недоліків та гарантійним зобов`язанням, але не обмежуючись цим; 5. «Виконавець» зобов`язується передати «Новому Виконавцю» всі документи, які засвідчують права та обов`язки, що передаються за цією Угодою та всю інформацію, яка є важливою для їх здійснення за Основним договором.
Специфікацією №1 сторони дійшли складові суми заборгованості замовника.
09.09.2021 між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ПРАЙМ» підписано акт введення в експлуатацію обладнання по частковому заміщенню використання природного газу біопаливом на обпалювальних обертових печах №4,№5 вогнетривкого-вапняного цеху.
09.09.2021 ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ» складено акт готовності виконавця для надання послуг.
Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Замовник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Ефесто-МК» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ПРАЙМ», (Новий Виконавець або Новий Підрядник або Контрагент) укладено Додаткову угоду №1/8 до угоди про заміну сторони у зобов`язанні за договором №2020 від 27.09.2018 року.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями після заміни сторони у зобов`язанні підтверджується документами: за договором №2020 від 27.09.2018 позивачем надано рахунок – фактуру №СФ-0000009, акт №ОУ-0000001 здачі-прийняття робіт (надання послуг), лист візування, додаткові угоди №9-17, товарно-транспортні накладні, платіжні інструкції,
Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРАНТ ПРАЙМ» складена та направлена на реєстрацію податкова накладна №9 від 22.10.2021, яка була доставлена та за рішенням суду, зареєстрована податковим органом, про що свідчить відповідна квитанція.
Щодо твердження відповідача про ненадання до перевірки документів по взаємовідносинам з ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ».
Факт надання вищезазначених послуг ТОВ «ГАРАНТ ПРАЙМ», а також їх прийняття позивачем підтверджується складеними первинними та іншими документами, а саме: рахунком –фактурою № СФ0000009 від 22.10.2021; актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000001 від 22.10.2021, листом візування до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № ОУ-0000001 від 22.10.2021.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Фабрика Філкон».
Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фабрика Філкон» (Продавець, контрагент) укладено договір №682 від 08.07.2022, за умовами якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (товар) відповідно до специфікації (цій), узгодженої (них) до договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору. Специфікаціями №1-20 до договору, наданих до суду, деталізовано умови договору зокрема зазначено перелік, ціну, вартість, кількість, строки постачання товару та інше.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунок на оплату №170 від 27.12.2023, прибутковий ордер №5025464040, видаткову накладну №206 від 27.12.2023, сертифікат №8 від 27.12.2023, платіжні інструкції.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Фабрика Філкон» складена та направлена на реєстрацію податкова накладна №27 від 27.12.2023, яка була доставлена та за наслідком наданих пояснень, зареєстрована податковим органом, про що свідчить відповідна квитанція.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Альянспромбуд».
Між Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянспромбуд» (Продавець, контрагент) укладено договір №952 від 24.11.2022, за умовами якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію (товар) відповідно до специфікації (цій), узгодженої (них) до договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору. Специфікаціями №1 від 24.11.2022, №2 від 11.05.2023, №3 від 29.05.2023, №4 від 18.01.2024, №5 від 30.01.2024, №6 від 19.02.2024, №7 від 13.03.2024, до договору, наданих до суду, деталізовано умови договору зокрема зазначено перелік, ціну, вартість, кількість, строки постачання товару та інше.
Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Покупець) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянспромбуд» (Продавець, контрагент) укладено додаткову угоду №1 від 22.09.2023 до договору №952 від 24.11.2022.
Виконання зобов`язань за наведеними господарськими операціями підтверджується документами: рахунок на оплату №5 від 13 березня 2024 року, прибутковий ордер №5025606106, видаткову накладну №3 від 13 березня 2024 року, гарантійний талон, рахунок на оплату №4 від 13 березня 2024 року, прибутковий ордер №5025606186, видаткову накладну №2 від 13 березня 2024 року, гарантійний талон, рахунок на оплату №3 від 05 березня 2024 року, прибутковий ордер №5025591705, видаткову накладну №1 від 05 березня 2024 року, гарантійний талон, митні декларації, платіжну інструкцію.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Альянспромбуд» складені та направлені на реєстрацію податкові накладні №3 від 13.03.2024, №1 від 27.03.2024, які були доставлені та прийняті податковим органом, про що свідчать відповідні квитанції.
Факти поставки товарів, а також її прийняття позивачем підтверджується складеними первинними та іншими документами, про які зазначено вище (рахунками на оплату; прибутковими ордерами; видатковими накладними).
Отже, на підтвердження фактичної поставки товарів зазначеними суб`єктами господарювання позивачем надані копії: видаткових накладних, рахунків на оплату, товарно-транспортні накладні, податкових накладних, сертифікатів якості товару, докази оприбуткування отриманого товару від постачальників на рахунках підприємства. 
Колегія суддів зазначає, що наявні у цій справі копії первинних документів, які скріплені печаткою підприємства, містять реквізити, визначені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, та у відповідності до ст.94 КАС України є належними та допустимими доказами.
Відповідно до акту перевірки, відповідачем під час перевірки були дослідженні первинні документи позивача, при цьому, як встановлено судом відповідач не надав належну оцінку наданим позивачем документам, у тому числі у сукупності. 
Як слідує з акту перевірки, висновки податкового органу ґрунтуються на недостатності первинних документів по взаємовідносинам з контрагентами та відсутності певних реквізитів у наданих документів, разом з цим з цього приводу суд зазначає, що оцінка господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов укладення конкретного правочину з обов`язковим врахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. При цьому, наявність певних недоліків при заповненні не може свідчити на невідповідність вказаних документів та, за умови наявності інших первинних документів, оформлених у відповідності до приписів Закону № 996-XIV, які підтверджують здійснення фінансово-господарських операцій, не може бути безумовною підставою для висновків про безпідставність формування позивачем показників податкової звітності за вказаними господарськими операціями.
Відповідно до матеріалів справи у позивача наявні податкові накладні, отримані від контрагентів, належним чином зареєстровані в ЄРПН, які є обов`язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту. 
Щодо посилання скаржника на порушення позивачем вимог пункту 44.6 статті 44 ПК України, відповідно, відсутності підстав для врахування судом як належних доказів поданих позивачем первинних документів, колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів зазначає, що оцінка господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов укладення конкретного правочину з обов`язковим врахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. 
Пунктом 44.6 статті 44 ПК України встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Відповідно до частини 1 пункту 85.2 статті 85 ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Для платників податків, які відповідно до цього пункту зобов`язані надавати інформацію в електронному вигляді, загальний формат та порядок подачі такої інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. У разі невстановлення електронного формату та порядку надання такої інформації платник податків звільняється від обов`язку подання її в електронній формі.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). (пункт 85.4).
Згідно з пунктом 85.9 статті 85 ПК України, у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.
Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.
У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.
Отже, підтвердження платником податків первинними документами задекларованих показників податкового обліку під час проведення перевірки є обов`язковою умовою для визнання контролюючим органом таких показників як фактичних. Обов`язок платника податків зберігати первинні документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з обов`язком контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі, перш за все, таких документів. Не надання платником податків відповідних документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними чи іншими компетентними органами. Якщо до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати контролюючому органу для проведення перевірки їх копії або забезпечити доступ до них. У такому випадку, в разі необхідності, терміни проведення перевірки, незалежно від того, чи вона розпочалася, переносяться до дати отримання копій витребуваних документів або забезпечення доступу до них.
Так, Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Не надання таких документів нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України прирівнюється до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Такий висновок відповідає висновку Верховного Суду, зробленому, зокрема у постанові від 19 березня 2021 року у справі № П/811/936/17, від 06.08.2019 у справі №2340/4818/18, від 12 грудня 2024 року у справі № 640/16942/20, від 16 грудня 2024 року у справі №640/21601/19.
При цьому, Верховний Суд неодноразово вказував (постанови Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 814/3617/14, від 03 березня 2021 року у справі № 824/638/18-а, від 08 вересня 2022 року у справі № 640/26351/20, від 11 липня 2023 року у справі № 822/554/17, від 10 січня 2023 року у справі № 814/876/16 тощо), що факт відмови надання платником податків документів під час податкової перевірки повинен фіксуватися у визначений законом спосіб, а саме шляхом складання акта про відмову у наданні документів. У постанові від 25 травня 2021 року (справа № 815/5615/15) Верховний Суд виснував, що відсутність акту, який засвідчує факт відмови надати первинні документи, свідчить про неповноту та необ`єктивність перевірки, здійсненої посадовими особами податкового органу.
Крім того, у постанові від 08 вересня 2019 року (справа №802/1069/13-а) Верховний Суд також зауважував, що обставина щодо порушення платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК України, надати після початку перевірки всі документи, які пов`язані з предметом перевірки, не означає, що платник не має права додатково їх надати до прийняття контролюючим органом відповідного рішення за результатами перевірки та не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати при прийнятті рішення додатково надані платником документи у строк, встановлений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, що прямо передбачено нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України.
Також у постановах від 08 серпня 2019 року у справі №802/1069/13-а, від 01 квітня 2020 року у справі №640/637/19 Верховний Суд висловив позицію про те, що законодавцем передбачено право платника податків надати контролюючому органу документи, які були відсутні під час перевірки. При цьому, якщо платник податків у запереченнях на акт перевірки посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, до прийняття рішення за результатами такої перевірки це зумовлює обов`язок податкового органу щодо призначення та проведення позапланової перевірки.
При цьому у постановах від 24 лютого 2020 року (справа №440/4443/18), від 27 квітня 2022 року (справа №420/13197/20) Верховний Суд виснував, що суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, з огляду на визначені нормами ПК України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі якщо рішення контролюючого органу вмотивоване саме не наданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору.
Отже, суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків контролюючого органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.
Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2019 року №804/14/15, від 16 лютого 2021 року у справі № 820/7105/16, від 24 березня 2021 року у справі № 820/2867/16, від 24 лютого 2020 року у справі №440/4443/18, від 27 квітня 2022 року у справі №420/13197/20, від 08 січня 2026 року у справі № 160/8485/23, від 22 січня 2026 року у справі № 480/11265/23, від 10 лютого 2026 року у справі № 320/28354/24, від 11 лютого 2026 року у справі № 140/6737/22.
Частиною 1-2 статті 77 КАС України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що позивачем надані до суду первинні документи та їх копії які належним чином засвідченні. Відповідач достовірність та відповідність наданих документів не спростував належними та допустимими доказами. З матеріалів справи вбачається, що первинна документація позивачем надавалась під час перевірки. Скаржник у скарзі не зазначає, які саме первинні документи були витребувані та не були надані до перевірки позивачем, а в подальшому надані до суду.
Отже, первинні документи надані до перевірки та суду, оформлені відповідно до вимог, встановлених Законом № 996 та Положенням № 88 та складені в момент проведення кожної господарської операції або (якщо це неможливо) безпосередньо після її завершення є підставою для включення даних по проведеним господарським операціям до податкового обліку платника податку.
Висновки щодо реального виконання господарської операції, що породжує право платника податків на податковий кредит та зменшення фінансового результату до оподаткування на суму витрат, зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року по справі №160/3364/19. 
Велика Палата в постанові акцентувала увагу на тому, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Велика Палата звернула увагу, що відповідно до положень статті 90 КАС України обставини у справі підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, при чому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, як вже зазначалось реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, крім укладених договорів, також підтверджується первинними документами, які містять усі необхідні реквізити та відомості для ідентифікації операції, а також у повній мірі відображають зміст господарських операцій. Відповідачем не було доведено та не було надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та ґрунтуються на припущеннях. 
Щодо посилання скаржника на «ризиковість» контрагентів, не спростовують установлених судом обставин реального руху товарів і фактичного здійснення операцій. Колегія суддів зазначає, що за приписами чинного законодавства, віднесення контрагента до ризикових та зупинення реєстрації ПН/РК такого контрагента, не свідчить про нереальність всіх операцій з таким контрагентом або наявність заборони вести господарську діяльність з таким контрагентом.
Щодо посилання скаржника, що матеріально-технічна база та трудові ресурси контрагента, не дають можливість здійснення господарських операцій, а саме на відсутність у контрагентів трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів тощо, колегія суддів зазначає, що чинне податкове законодавство не пов`язує право платника податку на формування витрат і податкового обліку з податковою дисципліною його контрагентів чи способом організації ними господарської діяльності. Самі по собі такі обставини не свідчать про фіктивність операцій за відсутності доказів узгодженості дій платника з контрагентами або спрямованості правочинів на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду від 27 січня 2026 справа № 320/37866/24.
Так, недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість надати послуги. Судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо). Відсутність у підприємства матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу, засобів). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу без їх реєстрації. Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності) контрагентів позивача. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 640/9476/19.
Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України також не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг (поставки товару для надання цих послуг), обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагента та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.
Висновками Верховного Суду, висловлених, зокрема, в постановах від 17.04.2018 у справі №826/14549/15, від 06.02.2018 у справі № 816/166/15-а, від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 21.10.2020 у справі № 140/1845/19, від 16 липня 2025 року у справі № 380/26570/23, від 17 вересня 2025 року у справі № 140/7521/24 визначено, що відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Щодо посилання скаржника на те, що за результатами перевірки встановлено неможливість підтвердити постачання ТМЦ та надання послуг саме контрагентами та неможливо встановити реального постачальника ТМЦ та надання послуг, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника базуються лише на результатах податкового контролю контрагентів позивача, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із його контрагентом. Зазначене є лише припущенням відповідача. 
Суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними. 
Норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача), зокрема й щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.
Скаржник зазначає про те, що по контрагентам, що перебували у господарських відносинах з позивачем, встановлена реалізація товарів, придбання яких не підтверджено, неможливо підтвердити безпосередній факт придбання товарів заявленої номенклатури та кількості, суд зазначає наступне.
Статтею 83 ПК України, визначено перелік матеріалів, які є підставами для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок, серед яких, нарівні з документами, визначеними цим Кодексом, податкова інформація (підпункти 83.1.1 та 83.1.2 цієї статті).
Правила збору, отримання, обробки та використання податкової інформації встановлені нормами статей 72-74 ПК України. 
Згідно з пунктом 74.3 статті 74 ПК України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.
У відповідності з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 цієї статті).
Частинами першою статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частини 2, 4 цієї статті).
Правила оцінки доказів в адміністративному судочинстві встановлені статтею 90 КАС України, зокрема, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зі змісту постанови Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 813/1200/18 вбачається, що оцінка судом документів, які надав позивач, здійснюється з врахуванням податкової інформації, на яку посилався податковий орган. Тобто, податкова інформаціє, як зазначалось, враховується в сукупності з іншими доказами про порушення позивачем податкового законодавства.
Відповідач фактично не посилається, які основні чинники та конкретні фактичні обставини та докази, зумовили такі висновки.
Матеріали справи не містять доказів проведення відповідачем зустрічних перевірок контрагентів позивача та постачальників по ланцюгу постачання.
Суд зважає на те, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання та підприємств по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, у тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального законодавства. Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року в справі №816/166/15-а (№К/9901/8403/18), від 27.03.2018 року в справі №816/809/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 200/14542/19-а, від 01 грудня 2022 року у справі № 320/5878/19, 
Щодо посилання контролюючого органу на відсутність печаток на певних первинних документах (прибуткових ордерах, видаткових накладних тощо), як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до ст. 581 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.
Щодо посилання контролюючого органу на те, що керівники, бухгалтера, засновники контрагентів та підприємств по ланцюгу постачання, є пов`язаними особами, рахуються керівниками, головними бухгалтерами або засновниками по іншим підприємствам, , що свідчить про одночасне спільне керування суб`єктами господарювання та ставить під сумнів здійснення чи виконання у реальному часі посадових обов`язків, колегія суддів зазначає, що вказані висновки фактично є припущеннями та не підтверджуються належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності достатніми доказами. Наявність спільних посадових осіб у господарських товариств не впливає та не пов`язане з економічною спроможністю таких товариств виконувати господарські операції. Доводів щодо того, як наведена обставина, впливає на реальність господарських операцій з позивачем, Акт перевірки не містить.
Щодо посилання контролюючого органу на відсутність ТТН по деяким операціям, невідповідність наданих ТТН, невідповідність у ТТН інформації про транспортні засоби, колегія суддів зазначає, що колегія суддів зазначає, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. 
Суд також враховує правові висновки Верховного Суду, згідно з якими транспортні документи не є обов`язковими для формування податкового кредиту та бази оподаткування, якщо йдеться про операції купівлі-продажу товарів, а їх відсутність або наявність недоліків ТТН не може бути самостійною підставою для висновку про безтоварність операцій (постанови Верховного Суду у справах № 826/7423/16, № 816/166/15-а, № 804/4787/16 та інші).
З урахуванням наведеного слід зазначити, що, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій та бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.
Аналогічний підхід продемонстровано Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі № 804/4874/16, від 17 січня 2024 року у справі № 520/11067/18, від 19 лютого 2026 року у справі № 560/15436/24.
Суд звертає увагу, що за умовами договорів поставка товару, здійснювалась постачальниками. Отже всі документи щодо транспортування можуть бути у постачальника.
Аналогічний підхід продемонстровано Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а, від 11.09.2018 у справі №804/4787/16, від 13 липня 2022 року від справі № 520/223/20, від 29 серпня 2023 року у справі №120/1580/19-а, від 17 січня 2024 року у справі № 320/2332/19.
У постановах від 24.05.2019 (справа №826/7423/16), від 06.02.2018 (справа №816/166/15-а), від 11.09.2018 (справа №804/4787/16) Верховний Суд указував, що транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже, відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій. 
Також, висновки відповідача гуртуються на неперевірених даних взятих в загальнодоступній мережі Інтернет, а не з офіційних джерел. Контролюючий орган фактично не спростував прийняття товару і подальше використання. Відповідач жодним чином не спростовує отримання ТМЦ вантажоодержувачем. 
Щодо посилання скаржника на наявність інформації щодо відкритих кримінальних проваджень щодо контрагентів позивача та підприємств по ланцюгу постачання, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Верховним Судом України неодноразово, з метою усунення неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права зазначалось, що факт фіктивності господарської діяльності не може залишитися неврахованим судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами та дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення, зокрема відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту, є безпідставним.
Вказаний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 26 січня 2016 року справа №21-4781а15; від 22 березня 2016 року справа №21-170а16; від 22 березня 2016 року справа №21-2927а15; від 29 березня 2016 року справа №21-5315а15; від 12 квітня 2016 року справа №21-3270а15; від 12 квітня 2016 року справа №21-3635а15; від 19 квітня 2016 року справа №21-4985а15; від 26 квітня 2016 року справа №21-4976а15; від 24 травня 2016 року справа №21-5332; від 14 червня 2016 року справа №21-1318а16.
У постановах Верховного Суду України від 5 березня 2012 року справа №21-421а11, від 1 грудня 2015 року справа №21-1661а15, від 2 грудня 2015 року справа №21-3849а15 викладено висновок про те, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.
При цьому, згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленої у постановах від 31 липня 2018 року у справі № 808/1507/16 та від 08 листопада 2018 року у справі № 826/15028/17, факт наявності вироків, особливо тих, які ухвалені на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили. Обставини, встановлені у вироку, мають значення для правильного вирішення цієї адміністративної справи і повинні бути оціненими судом в силу дії принципу офіційного з`ясування обставин справи.
Суд не може робити висновок про нереальність господарських операцій підприємства з контрагентами на підставі вироку, якщо в останньому немає жодних обставин, що підтверджували б факт безтоварності спірних господарських операцій, а також якщо встановлена у вироку обставина не має значення для спору, що має місце у справі, тобто не стосується предмету доказування даної адміністративної справи. 
Аналогічну правову позицію зазначено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 808/2459/17, від 12 квітня 2018 року у справі № 826/1571/16 та від 16 травня 2018 року у справі № 2а-0870/12052/11, від 27 березня 2024 року справа № 380/12821/22, від 18 березня 2024 року справа № 480/1798/22.
У постановах Верховного Суду від 28 квітня 2020 року справа № 826/15568/16, від 10 квітня 2020 року справа № 808/954/17, від 6 березня 2020 року справа №803/13/16 тощо викладена правова позиція, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.
Отже, фактичне постачання товарів та надання послуг в межах відповідної угоди повинне розглядатися судами як самостійний предмет дослідження. При оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності. Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 01.12.2015 у справі №826/15034/17 (№21-3788а15), що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Велика Палата Верховного Суду у вказаному судовому рішенні, а також у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 804/6909/17 та від 21 лютого 2020 року у справі № 815/253/16, від 19 лютого 2026 року у справі № 420/4051/24 виснували, що суб`єкт господарювання з ознаками фіктивності є правосуб`єктним, незважаючи на дефекти при його створенні чи мету діяльності, а це суперечить висновкам Верховного Суду України про те, що «господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку».
Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, відповідно до якої вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, не був предметом безпосереднього дослідження судів попередніх інстанцій.
Таким чином, навіть за наявності вироку щодо посадової особи контрагента платника податків слід з`ясувати, які саме особи та у який період підписували документи від указаного контрагента та чи охоплені господарські операції позивача із вказаним контрагентом періодом, який досліджувався судом у межах кримінального провадження щодо керівника контрагента позивача. 
Суд зазначає, що оцінку належності та допустимості доказів складання та підписання первинних документів має бути надано судом під час розгляду кримінальних справ у порядку кримінального судочинства, а не під час розгляду даної адміністративної справи. 
У рамках кримінального провадження на яке посилається апелянт не досліджувались обставини щодо складання та підписання первинних документів уповноваженою особою у відповідності вимог до первинних документів.
Колегія суддів зазначає, що та обставина, що кримінальне провадження стосується посадової особи контрагента повивача, не свідчить про наявність висновку щодо протиправної діяльності цього підприємства та відповідно позивача, а відтак відсутні будь-які юридичні наслідки для нього, що не дає підстав вважати, що ця ухвала стосується інтересів позивача та його контрагента. Таким чином, ухвала стосується виключно відповідної особи, це судове рішення не містить жодних висновків, які б стосувалися прав, свобод чи інтересів безпосередньо позивача та його контрагента, воно відповідно до частин шостої, сьомої статті 78 КАС України не є обов`язковим для суду.
Також, колегія суддів зазначає, що сама собою наявність кримінальних проваджень за фактами фіктивного підприємництва не є беззаперечним доказом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків усіх господарських операцій, здійснених між платником та його контрагентами. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним щодо дійсного стану правосуб`єктності своїх постачальників і реально отримати від них товари (роботи/послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства. Наведене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, в постановах від 09.07.2020 у справі № 826/9561/17, від 04.09.2020 у справі № 1640/2783/18, від 25.09.2019 у справі № 817/992/15, від 16 липня 2025 року у справі № 380/26570/23.
Також, Верховний Суду в постанові від 06 листопада 2018 року справа №822/551/18, зазначив, що факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 підтримала правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 06.11.2018 у справі №822/551/18, про те, що до постановлення вироку в межах кримінального провадження, протокол допиту під час досудового розслідування не може вважатися належним доказом в адміністративному судочинстві. При цьому апеляційний суд урахував висновок Верховного Суду в указаній вище постанові, що частиною четвертою статті 95 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу; суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що отримання пояснень посадової особи контрагента в рамках кримінального провадження, за яким відсутній вирок, не є належними доказами, які підтверджують факт відсутності реальних правових наслідків господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом.
Щодо посилання скаржника на не подання сертифікатів, паспортів на товари та інших документів в підтвердження якості ТМЦ, суд зазначає, що вказані документи не є документами первинного бухгалтерського обліку. Суд звертає увагу, що відсутність вказаних документів не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій, оскільки, вони не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей та послуг. 
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 29.01.2019 р. по справі №824/392/17-а, від 16.01.2018 р. у справі №820/4648/13-а, від 20.02.2023 р. у справі № 520/9667/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 200/14542/19-а, від 29.03.2023 у справі № 560/12630/21, від 16 липня 2025 року у справі № 380/26570/23, від 19 лютого 2026 року у справі № 560/15436/24
Щодо посилання скаржника на складення документів російською мовою, як на доказ нереальності господарських операцій, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова. Конституційна норма має імперативний характер і встановлює таку вимогу до функціонування всієї системи органів державної влади - від законотворчості до правозастосування.
Статтею 13 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» передбачено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (із змінами та доповненнями), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704, яким затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, чітко закріплено норму, що всі первинні документи, регістри бухгалтерського обліку та звітність повинні складатися українською мовою. Документи, що є підставою для записів у бухгалтерському обліку і складені іноземною мовою, повинні мати впорядкований аутентичний переклад на зазначену мову.
Матеріали справи свідчать, що первинні документи податкового та бухгалтерського обліку (акти приймання-передачі наданих послуг тощо) були складені українською мовою. 
Складання інших документів які не віднесено до податкового та бухгалтерського обліку (підтверджують факт зважування біопалива), не свідчить про порушення вимог законодавства та неможливість їх врахування
Щодо посилання скаржника на те, що ТОВ «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП» не відображало в у фінансовій звітності та додатку АМ до податкової декларації з податку на прибуток підприємств службових собак як основних засобів, колегія суддів зазначає, що позивач не є відповідальним за належність здійснення господарської діяльності ТОВ «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП», оскільки ТОВ «АЛЬФА ПРЕМІУМ ГРУП» є самостійним суб`єктом господарювання. Також, відповідач не перевіряв фактів залучення в якості субпідрядників як безпосередньо охоронників-кінологів, які мають своїх власних службових собак, так і інших суб`єктів господарювання, які не є платниками ПДВ, зокрема на підставі договорів аутстафінгу чи договорів про надання послуг.
Щодо посилання скаржника на те, що позивачем не надано журнал обліку оформлення перепусток, перепустки щодо перетину КПП працівникам та транспортом, журнали проходження інструктажів / тренінгів з питань охорони праці, колегія суддів зазначає, що вказані документи не є первинними документами в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та не можуть підтверджувати факт здійснення господарської операції. Чинне законодавство, у свою чергу, не містить вимог щодо необхідності здійснення обліку осіб, що відвідують територію позивача. Законодавство також не містить вимог щодо обов`язкового встановлення пропускного режиму на підприємствах металургійної галузі, до якої належить позивачу.
Щодо посилання скаржника на відсутність у контрагентів дозволів на ведення відповідної господарської діяльності (виконання будівельних робіт, робіт підвищеної небезпеки тощо) та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, колегія суддів зазначає наступне.
Як зазначалось чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (замовником). Товариство може залучати осіб до співпраці на інших умовах, ніж умови трудового договору, зокрема на підставі цивільно-правових договорів або шляхом укладення договорів аутсорсингу та аутстафінгу. Такі моделі організації залучення осіб для виконання виробничих завдань суб`єктами господарювання є допустимими та підтверджуються судовою практикою, зокрема, але не виключно: постановами Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 826/14549/15, від 06.02.2018 у справі № 816/166/15-а, від 13.08.2020 у справі № 520/4829/19, від 21.10.2020 у справі № 140/1845/19).
Так, відповідно до частини 3 статті 21 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 р. № 2694-XII, роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки. 
Порядок видачі дозволів або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, переліки видів робіт, машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, проведення або експлуатація (застосування) яких потребує отримання дозволу, та граничні розміри тарифів на проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, висновок якої є підставою для видачі дозволів, встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 21 Закону України «Про охорону праці»).
Дозвіл за формою згідно з додатком 1 видається роботодавцеві - на виконання робіт підвищеної небезпеки, що зазначені у групі А переліку видів робіт підвищеної небезпеки (додаток 2), або на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, що зазначені у групі А переліку машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2021 р. № 77 (п. 6 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1107).
Група А (Види робіт підвищеної небезпеки, які виконуються на підставі дозволу) Переліку видів робіт підвищеної небезпеки (Додаток 2 до Порядку) не містять видів діяльності, які здійснює ТОВ «УКРІНСПЕЦМАШ 2004» та пов`язані із зазначеними операціями з постачання пластин твердосплавних та волоків-заготовок. Так само Група А Переліку машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2021 р. № 77, не містить засобів, необхідних ТОВ «УКРІНСПЕЦМАШ 2004» для провадження його діяльності із постачання пластин твердосплавних та волоків-заготовок.
Так колегія суддів зазначає, що наявності дозволів на виробництво ТМЦ, то сама по собі наявність чи відсутність того чи іншого дозволу у контрагента не може бути підставою для визнання операції нереальною.
Сама по собі наявність чи відсутність того чи іншого дозволу у контрагента не може бути підставою для визнання операції нереальною. Зокрема, чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх (постанова Верховного Суду від 20.02.2023 у справі № 520/9667/19). Тому, доводи відповідача щодо відсутності у ТОВ «УКРІНСПЕЦМАШ 2004» відповідних дозволів є необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України.
Колегія суддів зазначає, що відповідач жодним чином не спростовує отримання ТМЦ та їх оплату та оплату послуг постачальників. 
Посилання скаржника на те, що придбана контрагентом кількість ТМЦ не відповідає кінцевої кількості продукції є лише припущеннями, оскільки відповідачем не наведено математичних, фізичних чи-то технологічних розрахунків. 
Посилання скаржника на те, що поставка ТМЦ та використання ТМЦ при наданні послуг, не могла відбуватися автомобілями наявними у контрагентів, є лише припущеннями, не ґрунтується на нележаних та допустимих доказів, та спростовується матеріалами справи.
Посилання відповідача щодо не підтвердження походження та руху товару базуються лише на результатах податкового контролю контрагентів позивача, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із його контрагентом. 
У справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 наголошував на індивідуальній юридичній відповідальності за податкові правопорушення.
Суд зазначає, що лише доведення податковим органом та встановлення судом в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на валові витрати. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних і допустимих доказах.
Як зазначалось, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та його контрагентами, позивач та його контрагенти, були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстровані платниками податку на додану вартість. 
Суд зазначає, що Податковий кодекс не встановлює залежність податкового обліку (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов`язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобов`язує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем). 
Наведене правозастосування відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постановах від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, від 31.01.2011 у справі № 21-42а10, та Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2018 року у справі №820/8206/15, від 28 вересня 2022 року у справі № 200/14542/19-а, від 01 грудня 2022 року у справі № 320/5878/19.
Колегія суддів вважає помилковим посилання скаржника на подібність правовідносин у справах від № 804/1545/17, №160/15514/20, № 804/4134/18 та інших на які посилається скаржник, оскільки висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі обставин окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 конкретизувала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (п. 39).
Таким чином, у діях позивача, як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів. 
Відповідно до правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 18.01.2018 у справі № 2а-44807/09/1670, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних у яких установлена судом. 
Позивачем доведено в судовому засіданні зв`язок зі своєю господарською діяльністю та ділову мету цих операцій, а податковим органом навпаки не доведено умислу та факту фіктивного підприємництва позивача.
Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснено позивачем з метою подальшого їх використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеним контрагентом позивача та правомірності визначення позивачем сум податків, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що наявні договори та усі необхідні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку складені на їх виконання, виписані з додержанням вимог статті 9 Закону № 996-XIV та п. 2.4 Положення № 88, які є належними доказами правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентами та декларування показників. 
Таким чином, суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем протиправно було складено спірне податкове повідомлення-рішення.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров 

суддя О.В. Головко