ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року	Львів	Справа № 260/2516/25 пров. № А/857/13020/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Носа С.П.,
суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,
за участю секретаря судового засідання: Порцін В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі №260/2516/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

суддя(і) у І інстанції Іванчулинець Д.В.,
час ухвалення рішення 12 год 16 хв.,
місце ухвалення рішення м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення  06 лютого 2026 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі – відповідач), яким просив суд:
1) визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 19.03.2025 р. № 782 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП” щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ;
2) визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 20.03.2025 р. № 41 о/с “По особовому складу” щодо звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 ;
3) поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого інспектора відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області з 20 березня 2025 року;
4) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області виплатити на користь ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу;
5) стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що починаючи з 19.12.2024 року позивач безперервно перебував на лікарняному у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що підтверджується відповідними медичними документами. Відповідно до наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 07.03.2025 року № 657дск “Про відрядження поліцейського ГУНП в Закарпатській області до Волинської області”, позивача відряджено з 09.03.2025 року до особливого розпорядження для виконання обов`язків на посадах в спецпідрозділі ГУНП у Волинський області. У зв`язку з неможливістю виконання даного наказу про відрядження за станом здоров`я, позивач 09 березня 2025 року звернувся з рапортом до начальника ГУНП в Закарпатській області про звільнення зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” за станом здоров`я (через хворобу) та направлення для проходження медичної комісії для подальшої оцінки придатності до служби. За фактом невиконання наказу про відрядження призначено службове розслідування на підставі наказу від 11.03.2025 року № 701. Відповідно до наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 19.03.2025 року № 782 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського БПОП ГУНП”, за вчинення грубого дисциплінарного проступку, що виразився в безпідставному невиконанні наказу начальника позивача звільнено зі служби в поліції. Позивач вважає дії відповідача протиправними, адже він не відмовлявся від виконання наказу, наказ не було виконано через погіршення стану здоров`я позивача. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року позов задоволено частково. 
Змінено дату звільнення ОСОБА_1 , зазначену в наказі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 20 березня 2025 року № 41 о/с, з 20 березня 2025 року на 30 березня 2025 року.
У задоволенні решти частини позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що у зв`язку з неможливістю виконання наказу про відрядження за станом здоров`я, тобто з об`єктивних причин, позивач 09.03.2025 р. звернувся з рапортом до начальника ГУНП в Закарпатській області про звільнення зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за станом здоров`я (через хворобу) та направлення для проходження медичної комісії для подальшої оцінки придатності до служби. При цьому в рапорті він повідомив керівника ГУНП в Закарпатській області про те, що не відмовляється виконати наказ начальника ГУНП в Закарпатській області від 07.03.2025 р. №657дск про відрядження, однак не має фізичної можливості його виконати у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та надав копії відповідних медичних документів. У зв`язку з наведеним вважає що не вчинив дисциплінарного проступку, а тому його безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача ГУНП в Закарпатській області підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив відмовити в її задоволенні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, що позивач - ОСОБА_1 з 2000 року по 20.03.2025 року проходив службу в органах внутрішніх справ та органах поліції. За період роботи працював на різних посадах, з 2015 року був прийнятий на службу до Національної поліції України. З 2004 року проходив службу на посаді старшого слідчого відділення поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області по 13 червня 2024 року. 
Наказом Головного управління національної поліції в Закарпатській області від 13 червня 2024 року № 126 о/с позивача було призначено на посаду старшого інспектора відділення снайперів батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області. 
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 1514 від 18.06.2024 року до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби та наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області № 131 о/с від 19.06.2024 року звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 16.12.2024 року № 244 о/с відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року № 260/4290/24 поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління Національної поліції в Закарпатській області з 25 червня 2024 року.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 24.12.2024 року № 252 о/с призначено ОСОБА_1 старшим інспектором відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 25 грудня 2024 року. 
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності” від 19.03.2025 року № 782 ОСОБА_1 відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статут Національної поліції України, звільнено зі служби в поліції.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 20.03.2025 року № 41 о/с звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ОСОБА_1 з 20.03.2025 року.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України “Про Національну поліцію” від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до частини першої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з частиною третьою статті 59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Стаття 65 Закону №580-VIII визначає порядок та підстави переміщення поліцейських.
Відповідно до частини першої статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Приписами частини другої статті 65 Закону №580-VIII встановлено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
Умовами частини сьомої статті 65 Закону №580-VIII передбачено, що переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Згідно з частиною восьмою статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Крім того, відповідно до статті 60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Наведені редакції частини восьмої статті 65 та статті 60 Закону №580-VIII набули змін згідно із Законом України “Про внесення змін до законів України “Про Національну поліцію” та “Про Дисциплінарний статут Національної поліції України” (далі – Закон №2123-IX) з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану, який набрав чинності з 01 травня 2022 року.
Що стосується позовних вимог у частині визнання протиправним та скасування пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 19.03.2025 р. №782 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП” та наказу начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 20.03.2025 р. № 41 о/с “По особовому складу”, то необхідно звернути увагу на наступне.
Так, сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 05 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).
Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України “Про Національну поліцію”, зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України (частина третя статті 1 Дисциплінарного статуту).
Згідно з статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів (частина перша та друга статті 16 Дисциплінарного статуту).
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 19 Дисциплінарного статуту.
Відповідно до частини першої статті 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 2 Дисциплінарного статуту, за своїм службовим становищем поліцейські можуть бути керівниками або підлеглими стосовно інших поліцейських.
Керівник - це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю.
Під час виконання службових обов`язків поліцейський підпорядковується лише своєму безпосередньому та прямому керівникові.
Відповідно до частини першої статті 4 Дисциплінарного статуту, наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення.
Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень (частина друга статті 4 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до частини третьої статті 4 Дисциплінарного статуту, наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Наказ віддається (видається), як правило, у порядку підпорядкованості. За потреби прямий керівник може віддати (видати) наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього керівника, про що він повідомляє безпосередньому керівнику підлеглого або підлеглий сам доповідає про отримання нового наказу своєму безпосередньому керівнику (частина четверта статті 4 Дисциплінарного статуту).
Таким чином, аналіз статті 4 Дисциплінарного статуту доводить, що наказ необов`язково має бути відданий у письмовій формі, також допускається форма його віддання усно та з використанням технічних засобів зв`язку.
Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено порядок виконання наказу.
Так, відповідно до частини першої цієї статті, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу (частина друга статті 5 Дисциплінарного статуту).
З матеріалів справи слідує, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності” від 19.03.2025 року № 782 ОСОБА_1 відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статут Національної поліції України, звільнено зі служби в поліції.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 20.03.2025 року № 41 о/с звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ОСОБА_1 з 20.03.2025 року.
Поряд з цим судом встановлено, що починаючи з 19.12.2024 року позивач безперервно перебував на лікарняному у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що підтверджується відповідними медичними документами, а саме:
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 20.12.2024 № M23X-5BPH-T7PX-339А з 19.12.2024 по 23.12.2024 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 23.12.2024 № AMCP-6557-В26Р-2744 з 23.12.2024 по 27.12.2024 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 30.12.2024 № ATC2-56EA-КХЕ2-Х743 з 27.12.2024 по 03.01.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 03.01.2025 № 4P93-2XK5-P846-8HXP з 03.01.2025 по 10.01.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородської міської багатопрофільної лікарні від 13.01.2025 № X9KH-MX42-КМ74-68ВС з 13.01.2025 по 19.01.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородської міської багатопрофільної лікарні від 20.01.2025 № ТРК7-9858-3С23-В8КА з 20.01.2025 по 24.01.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 27.01.2025 № PC24-BA3M-2MAB-МР79 з 24.01.2025 по 31.01.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 31.01.2025 № 9538-B5X4-6С2В-ТК5Т з 31.01.2025 по 04.02.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 05.02.2025 № 24P5-8EM6-3HXT-EEB5 з 04.02.2025 по 10.02.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 12.02.2025 № 5E8X-B5BC-Т2КВ-SB32 з 10.02.2025 по 28.02.2025 р.;
- медичним висновком Ужгородського Центру ПМСД від 28.02.2025 № ТТ94-74H2-М25К-ЕВАН з 28.02.2025 по 03.03.2025 р.;
- медичним висновком Закарпатського обласного клінічного центру кардіології та кардіохірургії від 04.03.2025 р. № 364A-MHMС-Е529-АМКА з 04.03.2025 по 11.03.2025 p.;
- медичним висновком Хустського Центру ПМСД від 11.03.2025 р. № 87HB-E5CB-C8CH-35BB з 11.03.2025 по 20.03.2025 р.;
- медичним висновком Хустського Центру ПМСД від 20.03.2025 р. № 7Т46-XC45-Е86В-2К4Н з 20.03.2025 по 29.03.2025 р.
Відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, постанови Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 328 “Деякі питання організації ведення Електронного реєстру листків непрацездатності та надання інформації з нього”, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066 “Деякі питання формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність та проведення їхньої перевірки”, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 № 455 “Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян” Е-лікарняний - електронний документ, що засвідчує факт тимчасової непрацездатності особи. Він є підставою для звільнення від роботи та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок роботодавця, призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Е-лікарняний не потрібно друкувати та надавати роботодавцю у паперовій формі чи надавати будь-які паперові підтвердження тимчасової непрацездатності. 
При цьому, у хворого виникає обов`язок повідомити про відкриття Е-лікарняного свого роботодавця будь-яким зручним способом, наприклад, телефоном. 
За твердженням позивача, про факт його перебування на лікарняному було відомо керівництву та безпосередньому керівнику позивача.
У свою чергу, роботодавець мав реальну змогу перевірити необхідну інформацію про Е-лікарняний в Електронному кабінеті страхувальника на Порталі Пенсійного фонду України.
Відтак, у даному випадку суд апеляційної інстанції дійшов висновку, щодо відсутності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.
Таким чином, оскільки висновки службового розслідування, враховуючи вищевказане, не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, відповідно пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 19.03.2025 р. №782 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП” та наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 20.03.2025 р. № 41 о/с “По особовому складу” в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача є протиправними та підлягають скасуванню, що має наслідком поновлення позивача на службі в ГУНП.
Як слідує з матеріалів справи, наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 24.12.2024 року № 252 о/с призначено ОСОБА_1 старшим інспектором відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 25 грудня 2024 року. 
Враховуючи, що в ході розгляду справи встановлена неправомірність пункту 1 наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 19.03.2025 р. №782 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП” та наказу начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 20.03.2025 р. № 41 о/с “По особовому складу”, а тому позивача слід поновити на посаді.
Визначаючись щодо дати з якої слід поновити позивача на службі в поліції, апеляційний суд вказує, що відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 20.03.2025 року № 41 о/с звільнено зі служби в поліції за п.6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) ОСОБА_1 з 20.03.2025 року. Відтак, позивача слід поновити на посаді з 21 березня 2025 року.
Положеннями частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі –КЗпП) передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до статті 94 Закону України “Про Національну поліцію”, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 “Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання” резюмується, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України “Про оплату праці” за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі – Порядок №100),
Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.
Згідно з розрахунковими листами про заробітну плату ОСОБА_1 , його заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала: за січень 2025 року – 30469,96 грн, за лютий 2025 року – 30469,96 грн. Отже середньомісячна заробітна плата складе 30469,96 грн, середньоденна – 1 032,88 грн (59 днів). 
Відтак, загальна сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за 390 календарних днів за період з 21.03.2025 року по 14.04.2026 року, що підлягає виплаті на користь позивача, становить 402 823,20 грн. При цьому, з вказаної суми слід відрахувати податки, збори та інші обов`язкові платежі, які повинні утримуватися із сум доходу поліцейського.
Відповідно до статті 371 частини 1 пунктів 2, 3 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Таким чином, в даній справі суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання стягнення на користь позивача грошове забезпечення за один місяць в розмірі 30469,96 грн та поновлення позивача на посаді з 21 березня 2025 року.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.
Частиною 5 ст. 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як роз`яснено у п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач повинен зазначити у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Апеляційний суд зазначає, що позивачем не доведено, що оскаржуваними діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, а саме не надано належних пояснень, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням шкоди, а також міркувань, з яких позивач виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.
З огляду на зазначені обставини, позовні вимоги позивача стосовно відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості, недоведеності її спричинення діями відповідача, відсутності будь-яких доказів, що підтверджують сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
Враховуючи дані обставини колегія суддів вважає, що винесене судом першої інстанції рішення слід скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та при поданні апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн. з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3028 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі № 260/2516/25 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 19.03.2025 р. № 782 “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП” щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 20.03.2025 р. № 41 о/с “По особовому складу” щодо звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 .
Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого інспектора відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області з 21 березня 2025 року.
Стягнути з ГУ НП в Закарпатській області (ЄДРПОУ: 40108913) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 21.03.2025 по 14.04.2026 в розмірі 402 823 (чотириста дві тисячі вісімсот двадцять три) грн. 20 коп. 
Рішення в частині поновлення майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області з 21 березня 2025 року та стягнення з ГУ НП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 30 469 (тридцять тисяч чотириста шістдесят дев`ять) грн 96 коп. звернути до негайного виконання.
В задоволенні решта частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ГУ НП в Закарпатській області (ЄДРПОУ: 40108913) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. сплаченого судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 16.04.2026