Справа № 156/1433/25
провадження № 2/156/61/26

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2026 року сел. Іваничі 

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Бєлоусова А.Є.,
з секретарем судових засідань Степанець Т.В.,

за участі: 
представника позивачки – адвоката Улибіна – Вельгуса В.В.,
представниці відповідача – адвоката Висоцької Х.О.,

розглянувши в режимі відкритих судових засідань у залі суду № 1 у сел. Іваничі Волинської області (із застосуванням засобів відеоконференції) цивільну справу (в порядку загального позовного провадження) за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування збитків, завданих в результаті дорожньо – транспортної пригоди, в межах суми 210000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позиції сторони позивача
1.1. ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулась до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі – МТСБУ, відповідач) про компенсацію збитків, завданих внаслідок дорожньо – транспортної пригоди (ДТП). 
1.2. Позивачка зазначає, що їй на праві власності належить легковий автомобіль марки «Volkswagen Passat», 2011 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 . Право керування цим транспортним засобом має чоловік позивачки – ОСОБА_2 .
1.3. За твердженнями ОСОБА_1 , на автодорозі Т-0305 сполученням «м. Нововолинськ – сел. Іваничі» 12.08.2024 сталась ДТП за участі автомобіля, належного позивачці. Зокрема, 12.08.2024 о 09 год 40 хв на вказаному автошляху поблизу дачного масиву «Гірник» ОСОБА_3 керував автомобілем марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_2 , мав намір здійснити маневр обгону іншого транспортного засобу, перед початком обгону не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , котрий рухався у попутному напрямку та вже здійснював обгін, виїхавши на зустрічну смугу руху. Внаслідок ДТП обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень.
1.4. За фактом ДТП щодо водія ОСОБА_3 співробітники поліції склали протокол у справі про адміністративне правопорушення з правовою кваліфікацією за ст. 124 КУпАП. Щодо водія ОСОБА_2 протокол складено не було. На думку позивачки, вина ОСОБА_3 у настанні вказаної ДТП підтверджена даними з рапорту в електронній формі, зареєстрованого в журналі єдиного обліку територіального органу Національної поліції 12.08.2024 за № 6362, протоколом у справі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 111105, складеного 12.08.2024 поліцейським Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області Бутмерчуком М.Ю..
1.5. Разом з цим, ОСОБА_1 зазначає, що під час складення матеріалів про адміністративне правопорушення щодо водія ОСОБА_3 поліцейський помилково зазначив про порушення водієм п. 14.2. б) Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами), замість порушення п. 14.2. а) Правил дорожнього руху, яке насправді фактично відбулося.
1.6. У подальшому матеріали у справі про адміністративне правопорушення, складені поліцейським щодо ОСОБА_3 , були предметом судового розгляду. Постановою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 07.11.2024 у справі № 156/998/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як вважає позивачка, фактично ОСОБА_3 не був визнаний винним внаслідок технічної помилки, допущеної поліцейським у протоколі від 12.08.2024, при цьому судом не було встановлено відсутності події правопорушення, у справі не має будь-яких даних, котрі би вказували на вину водія ОСОБА_2 на настанні ДТП або наслідки дії обставин непереборної сили. 
1.7. Цивільно – правова відповідальність власника автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , станом на 12.08.2024 була застрахована у ПрАТ «СК АСКО ДС». Цивільно – правова відповідальність власника автомобіля марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_2 , станом на 12.08.2024 застрахована не була. 
1.8. ОСОБА_1 направила 13.08.2024 до ПрАТ «СК АСКО ДС» та до МТСБУ повідомлення про ДТП (з додатками). Згодом позивачка зверталась до експерта – автотоварознавця задля визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних унаслідок пошкодження автомобіля в ДТП. Згідно з висновками експерта від 05.02.2025 № 152, від 25.07.2025 № 1915 матеріальні збитки, завдані ОСОБА_1 внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу, становлять 375402,99 грн. Водночас, з урахуванням постанови Національного банку України від 30.05.2022 № 109 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (котра була чинною на час виникнення спірних правовідносин), МТСБУ має обов`язок сплатити на користь позивачки матеріальні збитки в розмірі 160000,00 грн..
1.9. ОСОБА_1 звернулась до МТСБУ 04.08.2025 із заявою про виплату їй страхового відшкодування у визначеному розмірі. Натомість МТСБУ 31.10.2025 відмовило позивачці у виплаті страхового відшкодування, оскільки в діях причетного до ДТП водія ОСОБА_3 не було встановлено складу адміністративного правопорушення, вина ОСОБА_3 не була доведена в суді. Позивачка вважає, що така відмова відповідача є незаконною, оскільки ОСОБА_1 завдана шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, котрим визнається автомобіль, загальні засади цивільно- правової відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки передбачають необхідність встановлення наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою, відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від вини.
1.10. Зважаючи на це, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свого порушеного права, просила стягнути з відповідача (як страховика) на її користь 160000,00 грн. матеріальних збитків та 50000,00 грн. моральної шкоди. Завдану їй моральну шкоду позивачка обґрунтовує неможливістю подальшого використання пошкодженого майна для задоволення життєвих потреб, вимушеними змінами у звичному способі життя. 
1.11. Позивачка була повідомлена судом про дату, час та місце здійснення судових засідань у справі № 156/1433/25, для участі в призначених засіданнях не прибула, уповноважила представляти свої інтереси в судовому процесі адвоката Улибіна – Вельгуса Володимира Володимировича (діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 801, виданого 22.07.2016 Радою адвокатів Волинської області, ордера на надання правничої допомоги серії АС № 1162789 від 14.11.2025 (а. с. 94,97). Під час судового розгляду справи представник позивачки підтримав повністю раніше заявлені позовні вимоги, просив стягнути з МТСБУ суму сплаченого страхового відшкодування, а також вирішити питання про компенсацію понесених судових витрат за рахунок відповідача. Задля обґрунтування власної позиції адвокат посилався на аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві. 
2. Стислий виклад позиції сторони відповідача 
2.1. Відповідача МТСБУ було належним чином повідомлено судом про дату, час та місце здійснення судових засідань у справі. Відповідач уповноважив на представництво інтересів під час судового розгляду справи адвоката Висоцьку Христину Олегівну (діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ХМ № 000405, виданого 07.12.2022 Радою адвокатів Хмельницької області, довіреності керівника юридичної особи від 16.12.2025 № 4-01/449; а. с. 116-117).
2.2. Представниця відповідача 28.01.2026 подала до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС відзив на позовну заяву, в якому висловила свої заперечення з приводу предмету та підстав позову, заявленого ОСОБА_1 (а. с. 118-122).
2.3. Водночас варто відзначити, що в ухвалі судді від 20.11.2025 про відкриття провадження в цивільній справі № 156/1433/25 стороні відповідача було визначено строк для подання відзиву тривалістю 15 днів з моменту вручення такої ухвали про відкриття провадження. Сторона відповідача 23.11.2025 фактично отримала ухвалу про відкриття провадження у справі № 156/1433/25 (документ доставлено до електронного кабінету МТСБУ у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС). Тож визначений судом строк тривав з 24.11.2025 до 08.12.2025, а відзив на позовну заяву поданий представницею відповідача лише 28.01.2026, тобто поза межами процесуального строку. 
2.4. При цьому адвокат Висоцька Х.О. просила суд вважати причину пропуску строку поважною й поновити стороні відповідача строк для подання відзиву на позовну заяву, адвокат зауважила, що МТСБУ на теперішній час є учасником кількох тисяч судових справ, щодня МТСБУ залучається до кількох десятків справ, має лише одного працівника, котрий відповідає за роботу з підсистемою «Електронний суд» ЄСІТС, цей працівник фізично не має змоги відстежити всі зміни в доступі до такої кількості справ, матеріали справи надійшли в роботу представниці відповідача лише 15.01.2026. 
2.5. Однак наведену представницею відповідача причину пропуску стороною процесуального строку, визначеного судом, на думку суду, не можна вважати поважною, оскільки дія такого чиннику для відповідача не є непереборною, для подолання цієї проблеми цілком достатньо докласти певних зусиль до організації роботи службової особи (осіб), відповідальної (відповідальних) за організацію претензійно – позовної роботи та представництва інтересів МТСБУ в судах. Неналежна організація роботи службових осіб МТСБУ, їхньої взаємодії з адвокатом сама по собі не може вважатись поважною причиною, котра зумовлювала би необхідність поновлення стороні відповідача пропущеного процесуального строку. 
2.6. Згідно зі ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (ст. 122 ЦПК України). Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ЦПК України).
2.7. Згідно з ч.1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. За загальним правилом, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду (ч. 2 ст. 126 ЦПК України). Зважаючи на це, оскільки судом не було задоволено відповідне клопотання представниці відповідача, суд залишає без розгляду відзив на позовну заяву, поданий адвокатом Висоцькою Х.О. в інтересах відповідача МТСБУ.
2.8. Під час розгляду справи в судовому засіданні 08.04.2026 представниця відповідача – адвокат Висоцька Х.О. заперечувала проти задоволення вимог позивачки, вважала їх безпідставними та необґрунтованими. Адвокат вказала на неправильне застосування стороною позивача нормативного регулювання спірних правовідносин, до яких мають застосовуватись положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (був чинний станом на 12.08.2024), а не Закону України № 3720-IX (є чинним з 01.01.2025), на котрий посилається позивачка. Також, на думку представниці відповідача, висновок позивачки про те, що заподіювачем шкоди у ДТП є водій ОСОБА_3 не підтверджений відповідним судовим рішенням, адже за фактом ДТП, котра сталась 12.08.2024, жодну особу не було притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності, відповідно особу заподіювача шкоди встановлено не було. Протокол у справі про адміністративне правопорушення, складений поліцейським, не встановлює винуватця шкоди, а лише фіксує підозру поліцейського щодо певної версії події, остаточне рішення щодо вини конкретної особи повинен ухвалювати лише суд. Таке рішення суду наявне в матеріалах справи, у постанові судді Іваничівського районного суду Волинської області від 07.11.2024 у справі № 156/998/24 чітко вказано про відсутність складу правопорушення у діях водія ОСОБА_3 .. Крім того, на думку адвоката, в розглядуваному випадку йдеться про шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки (автомобілів, керованих водіями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ), тож до правовідносин мають бути застосовані положення ст. 1188 Цивільного кодексу України, які передбачають необхідність встановлення вини конкретної особи (шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою).
2.9. Адвокат Висоцька Х.О. додатково зауважила, що ст. 26-1, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV передбачали обов`язок МТСБУ відшкодувати моральну шкоду потерпілій особі лише в разі заподіяння шкоди життю і здоров`ю особи або ж якщо в разі смерті фізичної особи моральна шкода заподіяна її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи. Натомість внаслідок ДТП, яка сталась 12.08.2024, не було завдано шкоди життю та здоров`ю самої ОСОБА_1 , більше того - жодна особа не загинула. Тож відсутні підстави для покладення на МТСБУ обов`язку компенсувати позивачці моральну шкоду.
3. Заяви (клопотання) учасників справи; інші процесуальні дії у справі
3.1.Ухвалою судді від 20.11.2025 прийнято до розгляду позов ОСОБА_1 до МТСБУ про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у межах суми 210000,00 грн., відкрито провадження у справі, визначено необхідність розгляду справи в порядку загального провадження, підготовче засідання у справі призначено на 22.12.2025 на 13 год 00 хв.
3.2. Ухвалою суду від 22.12.2025 підготовче провадження в цивільні справі № 156/1433/25 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 03.02.2026 на 11 год 00 хв, про дату, час та місце здійснення розгляду справи повідомлені сторони. Цією ж ухвалою було продовжено строк розгляду справи № 156/1433/25 в порядку загального позовного провадження – до 03.02.2026.
3.3. До суду 16.01.2026 надійшла заява представниці відповідача – адвоката Висоцької Х.О. про надання їй можливості ознайомитись із матеріалами справи № 156/1433/25 у повному обсязі в електронному виді через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС. Така заява судом задоволена. 
3.4. Ухвалою суду від 03.02.2026 за клопотанням представниці відповідача, з причини зайнятості адвоката в іншому судовому процесі, судове засідання щодо розгляду справи № 156/1433/25 відкладено на 09.03.2026 на 15 год 00 хв, про що повідомлені сторони. Цією ж ухвалою було продовжено строк розгляду справи № 156/1433/25 в порядку загального позовного провадження – до 09.03.2026.
3.5. Ухвалою суду від 09.03.2026 за клопотанням представника відповідачки, з причини зайнятості адвоката в іншому судовому процесі, судове засідання щодо розгляду справи № 156/1433/25 відкладено на 08.04.2026 на 14 год 00 хв, про що повідомлені сторони. Цією ж ухвалою було продовжено строк розгляду справи № 156/1433/25 в порядку загального позовного провадження – до 08.04.2026.
4. Фактичні обставини, встановлені судом; докази, надані сторонами у справі
4.1. Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
4.2. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згаданий принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
4.3. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України). 
4.4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України). Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).
4.5. Суд, з`ясувавши думку сторін з приводу заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини.
4.6. Позивачка ОСОБА_1 є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання у сел. Благодатне м. Нововолинська Володимирського району Волинської області, внесена до Державного реєстру фізичних осіб – платників податків (а. с. 12-16). 
4.7. Позивачка є власницею легкового автомобіля марки «Volkswagen Passat», 2011 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 19.08.2022 Територіальним сервісним центром 0744 МВС України (а. с. 25). Право керування вказаним транспортним засобом також мав ОСОБА_2 (а. с. 27). Цивільно – правова відповідальність власника автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , була на період з 20.08.2023 по 19.08.2024 застрахована у ПрАТ «СК АСКО ДС», поліс № АР/3173004 (а. с. 26).
4.8. На автодорозі Т-0305 сполученням «м. Нововолинськ – сел. Іваничі» 12.08.2024 сталась ДТП за участі автомобіля, належного позивачці, котрим на той час керував ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , видане 04.01.2024 Територіальним сервісним центром 3245 МВС України; а. с. 28). 
4.9. Обставини вказаної ДТП були зафіксовані співробітниками поліції. Зокрема, зі змісту рапорту в електронній формі, зареєстрованого в журналі єдиного обліку територіального органу Національної поліції 12.08.2024 за № 6362, вбачається, що «…12.08.2024 о 09:46 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 12.08.2024 о 09:45 за адресою: Іваничівський район, с. Грибовиця, вулиця Траса на Благодатне Поблизу Автошколи, Диспетчер ЕМД повідомила, що сталась ДТП за участі 2х т/з по трасі у напрямку Благодатного неподалік Автошколи, двоє потерпілих…» (а. с. 18). Також у протоколі в справі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 111105, складеному 12.08.2024 поліцейським Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області Бутмерчуком М.Ю., записана сутність правопорушення: «…12.08.2024 09:40:00 с. Грибовиця, дачний масив «Гірник», автодорога Т-03-05 гр. ОСОБА_3 керуючи тз Skoda Octavia, днз НОМЕР_2 , перед початком обгону не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення із ТЗ Volkswagen Passat, днз НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_2 , який рухався в тому самому напрямку та який вже здійснював обгін на зустрічній смузі руху. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 14.2.б ПДР… Відповідальність передбачена: ст. 124 КУпАП (а. с. 17). В графі протоколу «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення» мітиться запис: «Я не згідний з даним протоколом». До протоколу додана схема ДТП, складена 12.08.2024, цей документ не містить підпису поліцейського Бутмерчука М.Ю., понятих та інших учасників огляду (а. с. 19).
4.10. У подальшому матеріали у справі про адміністративне правопорушення, складені поліцейським щодо водія ОСОБА_3 , були предметом судового розгляду. Постановою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 07.11.2024 у справі № 156/998/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 20-22). Зазначене судове рішення набрало законної сили, цей факт не заперечується обома сторонами спору.
4.11. ОСОБА_1 як власниця транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, направила 13.08.2024 письмове повідомлення до МТСБУ про вказану подію (а. с. 24). У подальшому позивачка, намагаючись отримати страхове відшкодування, здійснювала активну комунікацію з представниками МТСБУ через «Кабінет потерпілого» інформаційно –комунікаційної системи в електронній формі, а також рекомендованою поштовою кореспонденцією (а. с. 29, 77,78, 79-81, 84-92).
4.12. Згідно з висновком експерта – автотоварознавця ОСОБА_4 від 05.02.2025 № 153, здобутим стороною позивача, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , становить 1341396,16 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, визначена на рівні 448228,59 грн. (а. с. 31-59).
4.13. Згідно з висновком експерта – автотоварознавця ОСОБА_4 від 25.07.2025 № 1915, здобутим стороною позивача, визначено, що ринкова (утилізаційна) вартість автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , становить 72825,60 грн. (а. с. 60-68).
4.14. Згідно з повідомленням МТСБУ від 25.12.2024 № 3-01б/53313, адресованим позивачці, ОСОБА_1 було відмовлено у здійсненні виплат відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки вина іншого учасника ДТП не була підтверджена (а. с. 30). Листом від 23.09.2025 № 3-02б/23722 МТСБУ повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для перегляду раніше прийнятого рішення щодо відмови у виплати відшкодування (а. с. 82).
4.15. Сторони (представники сторін) на підтвердження власних позицій щодо предмету та підстав позову не надали до суду будь-яких інших доказів.
5. Оцінка суду
5.1. Вирішуючи по суті вимоги, заявлені ОСОБА_1 , суд зазначає про таке.
5.2. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу (ЦК) України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
5.3. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст. 14 ЦК України).
5.4. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
5.5. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
5.6. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
5.7. За загальним правилом (ч. 1 ст. 1167 ЦК України), моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
5.8. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).
5.9. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 4 ст. 1187 ЦК України).
5.10. Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
5.11. На час виникнення між сторонами спірних правовідносин були чинними норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, котрі регулювали відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і були спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
5.12. Так, відповідно до ст. 1 вказаного Закону страхувальниками визначались юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Страховиками були визначені страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпілими особами визнавались юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Поняття «дорожньо-транспортна пригода» визначалось як подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.
5.13. Згідно зі ст. 22 Закону від 01.07.2004 № 1961-IV в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, мав зобов`язання відшкодувати у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, мало зобов`язання відшкодувати в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
5.14. Відповідно до ст. 28 Закону від 01.07.2004 № 1961-IV відшкодуванню підлягала шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
5.15. Положення ст. 39 Закону від 01.07.2004 № 1961-IV визначали, що МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Одним із завдань МТСБУ було визначено здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
5.16. Як було зазначено у ст. 41 Закону від 01.07.2004 № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих мало зобов`язання відшкодовувати шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, в разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
5.17. Під час розгляду цивільних справ суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, інші обставини, котрі мають значення для вирішення справи. 
5.18. У розглядуваній цивільній справі № 156/1433/25 йдеться про випадок настання деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, на підстави її виникнення. 
5.19. Згідно з правовими позиціями, висловленими у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775ск20), для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. 
5.20. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.
5.21. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). 
5.22. Водночас у розглядуваному випадку вбачаються підстави для констатації заподіяння майнової шкоди транспортному засобу, належному ОСОБА_1 , внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки: автомобіля марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , котрим керував ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_2 , котрим керував ОСОБА_3 .. 
5.23. Тож питання про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, має вирішуватись судом на підставі норм ст. 1188 ЦК України, котрі є більш спеціальними, ніж норми ст. 1187 ЦК України (згідно з відомим у приватному праві принципом «lex specialis derogat generali», суть якого полягає в тому, що спеціальний закон у межах вирішення індивідуального спору скасовує (зупиняє) дію загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною).
5.24. Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України вказують, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, наголошують на необхідності врахування вини конкретної особи (або навіть вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди).
5.25. Наведене дозволяє суду дійти висновку про те, що в розглядуваній справі встановленню підлягають: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина конкретної особи.
5.26. За твердженнями сторони позивача, майнова шкода була заподіяна ОСОБА_1 внаслідок адміністративного правопорушення, скоєного водієм ОСОБА_3 , котрий 12.08.2024 о 09 год 40 хв на автодорозі Т-0305 сполученням «м. Нововолинськ – сел. Іваничі» керував автомобілем марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_2 .
5.27. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.12.2010 № 23-рп/2010 (справа № 1-34/2010) дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. 
5.28. Одним із найважливіших принципів, що істотно впливає на правове становище громадянина в демократичному суспільстві є дотримання презумпції невинуватості - правового принципу, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
5.29. Принцип презумпції невинуватості в адміністративному процесі має чимало характерних ознак, одними з найбільш істотними з яких є, зокрема, віднесення права визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення до компетенції тільки уповноважених законом суб`єктів, а також фіксація офіційного визнання вини особи у відповідному процесуальному документі - постанові у справі про адміністративне правопорушення, яка набула чинності. Особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного або дисциплінарного проступку, доки її вина не буде доведена у передбаченому законом порядку і зафіксована постановою, що набула чинності, чи рішенням у справі. 
5.30. За правилами ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема, передбачені ст. 124 КУпАП. Відповідно доказом встановлення вини конкретної особи у настанні ДТП може бути постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили. 
5.31. Як встановлено судом зі змісту наданої стороною позивача копії постанови судді Іваничівського районного суду Волинської області від 07.11.2024 у справі № 156/998/24, під час судового розгляду цієї справи водій ОСОБА_3 не визнав своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, висунув свою версію події, вважаючи винним у настанні ДТП водія автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 .. Аналізуючи надані у справі докази, суддя місцевого суду вказала, що «…пояснення особи, яка притягається до відповідальності та потерпілого входять у протиріччя щодо обставин ДТП..». Також суддя, надаючи оцінку дослідженим доказам у сукупності, відзначила: «… Враховуючи надані свідком ОСОБА_5 пояснення, суд більше схиляється до версії ДТП, про яку зазначає водій ОСОБА_3 , аніж до тої, про яку зазначає водій ОСОБА_2 … При цьому матеріали справи не містять інших доказів на підтвердження порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху, які б були у причинно- наслідковому зв`язку з даною ДТП…». За підсумками розгляду справи № 156/988/24 суддя ухвалила рішення про закриття провадження у справі «… беручи до уваги, що у судовому засіданні не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, що інкриміновано ОСОБА_3 …». Таким чином, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 було закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 20 – 22).
5.32. Отже, на теперішній час відсутнє судове рішення, яким була би встановлена вина водія ОСОБА_3 у настанні ДТП, а також причинно – наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_3 та завданням матеріальних збитків позивачці ОСОБА_1 .. Суддею місцевого суду під час розгляду справи № 156/1433/25 була встановлена не лише помилкова кваліфікація поліцейським у протоколі дій водія ОСОБА_3 , а й висловлено обґрунтований сумнів у тому, що ДТП сталась саме з вини водія ОСОБА_3 , а не водія ОСОБА_2 ..
5.33. Згідно з твердженнями сторони позивача, викладеними у позовній заяві, «обставини ДТП підтверджуються копією протоколу, рапорту, схеми, постановою суду».
5.34. Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 111105 від 12.08.2024, складений сержантом поліції Бутмерчуком М.Ю. (а. с. 17), сам по собі не може бути визнаний достатнім доказом вини ОСОБА_3 у цій справі, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, котра притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.
5.35. Рапорт в електронній формі, зареєстрований в журналі єдиного обліку територіального органу Національної поліції 12.08.2024 за № 6362 (а. с. 18), містить інформацію про ДТП за участі двох транспортних засобів, котра сталась 12.08.2024 о 09 год 45 хв на трасі поблизу с. Грибовиця, але не містить інформації щодо вини конкретної особи у настанні ДТП.
5.36. Додана до протоколу схема ДТП (дата складення документа 12.08.2024) не містить підпису поліцейського Бутмерчука М.Ю., понятих та інших учасників огляду (а. с. 19), на схемі не відображено взаємне розташування транспортних засобів – учасників ДТП після зіткнення, відображені лише сліди колес транспортних засобів на автодорозі та узбіччі. З огляду на це, схема ДТП не може бути оцінена як належний та допустимий доказ у судовому процесі.
5.37. Решта доказів, наданих стороною позивача, доводять лише належність права власності на автомобіль марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , саме ОСОБА_1 , розмір матеріальних збитків, завданих позивачці внаслідок пошкодження її майна, відсутність чинного полісу страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_2 (станом на 12.08.2024), активну комунікацію ОСОБА_1 з МТСБУ задля вирішення питання про виплату відшкодування з фонду захисту потерпілих, відмову МТСБУ у задоволенні відповідної заяви позивачки. Водночас ці докази не підтверджують вина водія ОСОБА_3 у настанні ДТП, а також причинно – наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_3 та завданням матеріальних збитків позивачці ОСОБА_1 ..
5.38. Зважаючи на це, стороною позивача не були доведені всі елементи, необхідні для настання деліктної відповідальності у разі заподіяння шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина).
5.39. Посилання сторони позивача на висновки, сформульовані Верховним Судом у постановах від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02.10.2019 у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11.12.2019 у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), згідно з якими «обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди», суд не вважає релевантними. Адже, на відміну від цих справ, у справі № 156/1433/25 йдеться про деліктне зобов`язання, котре виникло внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. 
5.40. Згідно зі ст. 41 Закону від 01.07.2004 № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих мало зобов`язання відшкодовувати шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, в разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Однак у розглядуваному випадку стороною позивача не доведено, що майнову шкоду ОСОБА_1 заподіяв саме транспортний засіб, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (тобто автомобіль марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_2 , належний ОСОБА_3 ). Тож у МТСБУ відсутнє зобов`язання відшкодувати ОСОБА_1 шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих. 
5.41. Норми ст. 26-1, 27 Закону від 01.07.2004 № 1961-IV передбачали обов`язок МТСБУ відшкодувати моральну шкоду потерпілій особі лише в разі заподіяння шкоди життю і здоров`ю особи або ж якщо в разі смерті фізичної особи моральна шкода заподіяна її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи. Натомість внаслідок ДТП, яка сталась 12.08.2024, не було завдано шкоди життю та здоров`ю самої ОСОБА_1 , більше того - жодна особа не загинула. Тому відсутні підстави для покладення на МТСБУ обов`язку компенсувати позивачці моральну шкоду.
5.42. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування збитків, завданих в результаті дорожньо – транспортної пригоди, не підлягають задоволенню. З огляду на ухвалене судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати в цивільній справі необхідно віднести на рахунок позивачки.

Керуючись ст. 3, 4, 11, 15, 16, 22, 1166, 1167, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст. 1, 22, 28, 29, 39, 40, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, ст. 3, 4, 10, 12, 13, 19, 81, 82, 133, 141, 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування збитків, завданих в результаті дорожньо – транспортної пригоди – відмовити. 
Судові витрати в цивільній справі віднести на рахунок позивачки.
Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст цього рішення суду виготовлений 17.04.2026.

Учасники справи:
1)позивачка – ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 );
2)представник позивачки – адвокат Улибін – Вельгус Володимир Володимирович (адреса місця здійснення адвокатської діяльності: вул. Героїв ЗСУ, буд. 6, н.п. 18 -19, м. Нововолинськ, Володимирський район, Волинська область, Україна, поштовий індекс 45400реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 );
3)відповідач – Моторне (транспортне) страхове бюро України (юридична адреса: Русанівський бульвар, буд. 8, м. Київ, Україна, поштовий індекс 02653; ідентифікаційний код за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21647131);
4)представниця відповідача – адвокат Висоцька Христина Олегівна (адреса місця здійснення адвокатської діяльності: вул. Свободи, буд. 36, оф. 408, м. Хмельницький, Хмельницька область, Україна, поштовий індекс 29001; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ).

Головуючий у справі суддя А.Є. Бєлоусов