ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 906/1293/25 	

Господарський суд Житомирської області у складі:
судді Вельмакіної Т.М. 
секретар судового засідання: Андрощук О.М.
за участю представників сторін:
від позивача: Романенко С.В. (в режимі відеоконференції), витяг з ЄДР (до оголошення перерви)); 
від відповідача: не прибув, 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОНОВА" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Є.С.А.Н-Агро" 
про стягнення 3836708,50 грн 

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОНОВА" звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Є.С.А.Н-Агро" про стягнення 3836708,50 грн, з яких: 1544770,35 грн основного боргу, 962920,96 грн 36% річних; 765176,02 грн пені, 308954,07 грн штрафу, 254887,10 грн дооцінки вартості товару.
Ухвалою від 29.09.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання суду на 29.10.2025.
30.09.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про участь у судових засіданнях по справі №906/1293/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яка була частково задоволена ухвалою суду від 01.10.2025.
22.10.2025 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Ухвалою від 29.10.2025 суд відклав підготовче засідання на 27.11.2025 об 11:30 у зв`язку з тим, що відповідач не був повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, оскільки ухвала суду від 29.09.2025 про відкриття провадження у справі була помилково направлена канцелярією суду іншій юридичній особі.
29.10.2025 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про участь у судових засіданнях по справі №906/1293/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яка була задоволена ухвалою суду від 30.10.2025.
Ухвалою від 27.11.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 29.12.2025.
Протокольною ухвалою від 29.12.2025 суд, з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відклав розгляд справи по суті на 16.02.2026 за клопотанням представника відповідача задля врегулювання спору. 
Представник позивача у судовому засіданні 16.02.2026 повідомив, що відповідач заборгованість не сплатив, тому позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений під розписку у судовому засіданні, яке відбулося 29.12.2025.
Враховуючи те, що явка представника відповідача у судове засідання обов`язковою судом не визнавалась та неявка представника відповідача в засідання суду не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.
Протокольною ухвалою від 16.02.2026 суд оголосив перерву у судовому засіданні до 16:00 год. за клопотанням представника позивача, з метою врахування при наданні ним пояснень щодо заборгованості додаткової угоди №2 від 26.12.2023, якою було внесено зміни до умов договору поставки №ЗП 94/2023 від 03.04.2023 стосовно терміну розрахунку за поставлений товар та яка міститься у матеріалах справи, однак помилково не була взята до уваги при наданні пояснень. 
16.02.2026 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли:
- клопотання про розгляд справи без участі представника позивача у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні;
- додаткові пояснення у справі, у яких вказано, що, оскільки п.2 додаткової угоди №2 від 26.12.2023 до договору поставки №ЗП 94/2023 від 03.04.2023 передбачено продовження терміну розрахунку між сторонами до 01.11.2024, враховуючи проведений перерахунок, позивач просить стягнути з відповідача 3016080,90 грн, з яких: 1544770,35 грн - основний борг, 497970,41 грн - 36% річних, 409498,97 грн - пеня, 308954,07 грн - штраф, 254887,10 грн - дооцінка вартості товару.
Крім того, 16.02.2026 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення судового засідання, у зв`язку з тим, що представник відповідача перебуває у відрядженні та необхідністю ознайомитися з додатковими поясненнями у справі, наданими представником позивача, у задоволенні якого суд відмовляє з огляду на те, що у судовому засіданні 29.12.2025 представник відповідача підтвердив наявність заборгованості та не висловив заперечень стосовно заявлених до стягнення сум основного боргу, 36% річних, пені, штрафу, дооцінки вартості товару та періоду, за який здійснювалися нарахування, контррозрахунків не надав. Одночасно з цим у додаткових поясненнях у справі, які представник позивача подав, а відповідач отримав через систему "Електронний суд", не міститься жодних додаткових обставин по справі, а лише перерахунок пені та 36% річних у бік зменшення з урахуванням допущеної помилки у відповідних розрахунках у зв`язку з неврахуванням представником позивача п.2 додаткової угоди №2 від 26.12.2023 до договору поставки №ЗП 94/2023 від 03.04.2023, яким передбачено продовження терміну розрахунку між сторонами до 01.11.2024.
При цьому суд враховує, що явка представника відповідача у судове засідання 16.02.2026 не була визнана судом обов`язковою, а зміст поданого представником позивача клопотанням, зважаючи на наявність у матеріалах справи додаткової угоди №2 від 26.12.2023 до договору поставки №ЗП 94/2023 від 03.04.2023, яка була подана разом із позовною заявою, не спрямований на порушення прав відповідача чи на виникнення у нього певних процесуальних прав під час розгляду справи по суті.
Крім того, необґрунтоване відкладення розгляду заяви призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Також суд враховує, що у судовому засіданні 29.12.2025 уже оголошувалась перерва до 16.02.2026 саме за клопотанням представника позивача задля врегулювання спору, однак протягом тривалого періоду часу (з 29.12.2025 до 16.02.2026) спір так і не був врегульований.
Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, суд, в межах наданих йому повноважень, створив належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав. 
Дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №ЗП 94/2023 від 03.04.2023 в частині оплати поставленого товару на загальну суму 1544770,35 грн.
Також, враховуючи збільшення курсу долара США до гривні, позивач просить стягнути з відповідача дооцінку вартості товару на загальну суму 254887,10 грн, яка була погоджена сторонами у додатковій угоді №2 від 26.12.2023 про зміну умов договору поставки №ЗП 94/2023 від 03.04.2023.
Крім суми основного боргу позивач нарахував до стягнення з відповідача на підставі п.5.9 договору 765176,02 грн пені за період з 01.01.2024 по 24.09.2025 та 308954,07 грн штрафу у розмірі 20 (двадцять) відсотків від суми несплаченого боргу, на підставі п.5.8 договору - 962920,96 грн 36% річних за період з 01.01.2024 по 24.09.2025. 
Матеріали справи не містять відзиву чи будь-якої іншої заяви відповідача, в яких було б викладено процесуальну позицію останнього з приводу заявленого позову, а також доказів проведення додаткових розрахунків з позивачем.
Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 03.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОНОВА" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Є.С.А.Н-Агро" (покупець, відповідач) був укладений договір поставки №ЗП 94/2023 (а.с.14-17), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах договору.
За умовами п.1.2 договору, найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, загальна вартість товару, термін та умови оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях - додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору.
За даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу. Асортимент, кількість та ціна якої визначаються специфікаціями та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід`ємною частиною цього договору. Ціна товару, що поставляється за цим договором, вказується у специфікації(ях) в національній валюті України і визначається еквівалент у іноземній валюті, вказаній у специфікаї(ях) (п.2.1, 2.2 договору).
Відповідно до п.2.3 загальна сума договору визначається сукупністю специфікацій та/або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в п.2.1 договору, та які є невід`ємною частиною даного договору. У випадку розбіжностей даних у специфікації(ях) щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).
Всі рахунки та видаткові накладні, що виписані в період дії даного договору, є його невід`ємною частиною, незалежно від того чи є в них посилання на даний договір (п.2.4 договору).
За умовами п.2.5 договору, у разі зміни курсу гривні до іноземної валюти вказаної у специфікації та/або повідомлення виробника (представника виробника) про зміну вартості товару, що постачається, та/або збільшення податкових нарахувань на відповідний товар, що постачається, постачальник має право проводити перерахунок (дооцінку) вартості поставленого покупцю товару.
Згідно з п.3.2 договору, оплата товару здійснюється на умовах 100% попередньої оплати у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, якщо інші умови не визначені в специфікації(ях) та/або інших додаткових угодах до даного договору.
Сторони відповідно до положень ч.2 ст.524 та ст.533 ЦК України погоджуються застосовувати при проведенні розрахунків за цим договором курс іноземної валюти вказаної у специфікації(ях) до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання даного договору та/або специфікації (п.3.3 договору).
Відповідно до п.3.4 договору, у тому випадку, коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу іноземної валюти вказаної у специфікації(ях) до гривні на день, що передує проведенню розрахунків (перерахуванню коштів), відвантаженню товару в рахунок погашення заборгованості є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення специфікації(й), оплата грошових коштів за отриманий товар, відбувається відповідно до курсу іноземної валюти вказаної у специфікації до гривні на дату, що передує здійсненню розрахунку (курс продажу іноземної валюти вказаної у специфікації згідно даних опублікованих на сайті: http://minfin.com.ua/currence/mb/ (показник - "Ринкові курси" - "Продаж" - "Максимум"), у разі відсутності потрібної інформації сторони користуються даними опублікованими на сайті http://mezhbank.org.ua (показник - "Архів торгів" - "Продаж" - "Максимум"). У виняткових випадках (відсутність з будь-яких причин інформації на зазначених сайтах) постачальник повідомляє в письмовому вигляді, факсимільним зв`язком або на зазначену електронну адресу покупцю курс гривні до іноземної валюти вказаної у специфікації(ях), за яким буде здійснено розрахунок, перерахунок (дооцінку) вартості товару поставленого покупцю.
Всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з урахуванням п.3.4 договору. При цьому відповідно до положень ст.632 ЦК України сторони дійшли згоди, що право на перерахунок вартості товару (дооцінку) у постачальника виникає автоматично після збільшення курсу іноземної валюти вказаної у специфікації(ях) до гривні, враховуючи визначення ціни еквівалентно іноземній валюті вказаній у специфікації(ях) (пп.3.4.1 п.3.4 договору).
Згідно з п.4.1 договору, товар за умовами даного договору поставляється окремими партіями на підставі погоджених сторонами специфікацій. Специфікація вважається погодженою сторонами з моменту направлення постачальником покупцеві рахунку на оплату товару. У випадку, якщо документально визначити узгодження сторонами неможливо, або важко, це може підтверджуватися діями сторін, такими як відвантаження, приймання або оплата товару.
Відповідно до п.4.2 договору, постачальник зобов`язується здійснити поставку відповідної партії товару (за умови наявності замовленого товару на складі постачальника) в строки, передбачені в специфікації(ях) до договору.
За умовами п.10.1 договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2023, але продовжує залишатись чинним до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Як вбачається з матеріалів справи, у специфікаціях до договору поставки №ЗП 94/2023 від 03.04.2023 (а.с.18-24) сторони погодили асортимент, кількість, ціну та вартість умови оплати та поставки товару.
На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 5318984,37 грн, що підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними (а.с.26-35).
Відповідач частково оплатив поставлений товар на загальну суму 3774214,02 грн, що підтверджується платіжними інструкціями (а.с.36-43), заборгувавши позивачу 1544770,35 грн.
Згідно з додатковою угодою №1 від 20.10.2023 про зміну умов договору поставки №ЗП 94/2023 від 03.04.2023 (а.с.25), сторони за взаємною згодою домовились внести зміни до пункту 3 специфікацій №3 від 12.06.2023, №4 від 12.06.2023, №5 від 21.06.2023, №6 від 13.07.2023, №7 від 13.07.2023, №9 від 14.09.2023, №11 від 14.09.2023, №12 від 19.10.2023, №13 від 19.10.2023, і визначити термін розрахунку за поставлений товар до 31.12.2023.
Відповідно до додаткової угоди №2 від 26.12.2023 про зміну умов договору поставки №ЗП 94/2023 від 03.04.2023 (а.с.25 (на звороті)), у відповідності до ч.2 ст.632 Цивільного кодексу України, доповнили розділ 2 договору поставки №ЗП 94/2023 від 03.04.2023 підпунктом 2.7 та виклали його в наступній редакції:
"2.7. У разі досягнення домовленості між сторонами щодо перенесення термінів оплати на більш пізній строк, постачальник має право проводити перерахунок (дооцінку) вартості поставленого покупцю товару.".
Також сторони за взаємною згодою домовились внести зміни до пункту 3 специфікацій №3 від 12.06.2023, №4 від 12.06.2023, №5 від 21.06.2023, №6 від 13.07.2023, №7 від 13.07.2023, №9 від 14.09.2023, №11 від 14.09.2023, №12 від 19.10.2023, №13 від 19.10.2023, і визначити термін розрахунку за поставлений товар до 01.11.2024.
Враховуючи спільну домовленість щодо перенесення строків оплати за специфікаціями, зазначеними у розділі ІІ цієї додаткової угоди, керуючись п.2.7 договору поставки, сторони домовились про збільшення вартості отриманого покупцем за вказаними специфікаціями товару, а саме: специфікація №3 від 12.06.2023 на 54630,72 грн; специфікація №4 від 12.06.2023 на 22103,64 грн; специфікація №5 від 21.06.2023 на 43246,88 грн; специфікація №6 від 13.07.2023 на 52577,65 грн; специфікація №7 від 13.07.2023 на 32972,54 грн; специфікація №9 від 14.09.2023 на 44371,21 грн; специфікація №11 від 14.09.2023 на 1134,54 грн; специфікація №12 від 19.10.2023 на 3188,83 грн; специфікація №13 від 19.10.2023 на 661,09 грн.
Так, згідно з розрахунками коригування до вказаних вище видаткових накладних (а.с.44-48) позивач здійснив дооцінку вартості товару на загальну суму 254887,10 грн.
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1,2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).
Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання.
Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Оскільки згідно з умовами додаткової угоди №2 від 26.12.2023 сторони внесли зміни до пункту 3 специфікацій №3 від 12.06.2023, №4 від 12.06.2023, №5 від 21.06.2023, №6 від 13.07.2023, №7 від 13.07.2023, №9 від 14.09.2023, №11 від 14.09.2023, №12 від 19.10.2023, №13 від 19.10.2023 та визначили термін розрахунку за поставлений товар до 01.11.2024, остаточною датою розрахунку за договором було 01.11.2024, а прострочення оплати поставленого товару відбулося з 02.11.2024.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Суд встановив, що матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем отриманого товару на загальну суму 1544770,35 грн та дооцінки вартості товару на загальну суму 254887,10 грн. 
Оскільки, станом на час розгляду справи в суді відповідач не здійснив остаточний розрахунок з позивачем за отриманий товар на заявлену до стягнення суму у розмірі 1544770,35 грн та дооцінки вартості товару на загальну суму 254887,10 грн, позовні вимоги в частині стягнення вказаної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 765176,02 грн пені за період з 01.01.2024 по 24.09.2025, 308954,07 грн штрафу, 962920,96 грн 36% річних за період з 01.01.2024 по 24.09.2025, суд зазначає наступне.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п.5.1 договору, за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору.
Згідно з пп.5.1.1 п.5.1 договору, крім відповідальності, встановленої п.5.1 даного договору, покупець, зокрема за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення, а також додатково сплачує штраф у розмірі 20 (двадцять) процентів від суми несплаченого боргу.
За умовами п.5.8 договору, в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань, передбачених розділом 3 цього договору, покупець відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 36% річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідною специфікацією та/або додатковою(ими) угодою(ами) до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.
Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України продовжується до 3 (трьох) років (п.5.9 договору).
Перевіривши розрахунок штрафу у розмірі 308954,07 грн у розмірі 20 (двадцять) відсотків від суми несплаченого боргу (а.с.3), суд встановив, що він здійснений відповідно до умов договору і приписів чинного законодавства та є арифметично правильним, тому позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Перевіривши розрахунок пені та 36% річних (а.с.3 (на звороті) - 4)), суд встановив, позивач при здійсненні цих розрахунків неправильно визначив дату початку періоду їх нарахування - з 01.01.2024, не врахувавши умови додаткової угоди №2 від 26.12.2023, згідно з якими визначено термін розрахунку за поставлений товар до 01.11.2024, тому вказані розрахунки необхідно здійснювати з 02.11.2024.
Здійснивши перерахунок пені та 36% річних з урахуванням виявленої помилки за період з 02.11.2024 по 24.09.2025 на суму заборгованості 1544771,35 грн, суд встановив, що обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги у розмірі 409498,97 грн пені та 497970,41 грн 36% річних. У стягненні 355677,05 грн пені та 464950,55 грн 36% річних суд відмовляє у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.
Розрахунки здійснено за допомогою Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційно-пошукової програми "Ліга:Закон".

Водночас відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 ЦК України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки, як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності, є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора, у разі порушення зобов`язання, шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Водночас слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст.551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст.86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).
Отже, зменшення неустойки є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення неустойки спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
За вказаного та виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, з метою дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора, беручи до уваги значний розмір пені, штрафу та 36% річних (1216423,45 грн) у співвідношенні до розміру заборгованості боржника за поставлений товар (1544770,35 грн), а також те, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язань більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, з огляду на те, що позивач заявив до стягнення з відповідача також 36% річних, а також зважаючи на ненадання позивачем належних та допустимих доказів того, що внаслідок прострочення виконання зобов`язань йому було завдано збитків, суд дійшов до висновку про можливість зменшення пені у розмірі 409498,97 грн на 50% - до 204749,49 грн та штрафу у розмірі 308954,07 грн на 50% - до 154477,04 грн.
При цьому, суд виходить з того, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для нього і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, тому таке зменшення сприятиме дотриманню принципу розумного балансу між інтересами сторін, а стягнення з відповідача пені і штрафу у зменшеному розмірі надасть можливість останньому погасити заборгованість у повному обсязі, при цьому не призвівши до негативних наслідків у вигляді повної неможливості виконати свої зобов`язання перед позивачем.
Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 2656854,39 грн, з яких: 1544770,35 грн - заборгованість за поставлений товар, 254887,10 грн - дооцінка вартості товару, 154477,04 грн штраф (у зв`язку зі зменшенням на 50% заявленої до стягнення суми штрафу), 204749,49 грн - пеня (у зв`язку зі зменшенням на 50% заявленої до стягнення суми пені) та 497970,41 грн - 36% річних. У стягненні 355677,05 грн пені та 464950,55 грн 36% річних суд відмовляє у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір відповідно до ст.129 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно розміру обгрунтованих позовних вимог з урахуванням коефіцієнта 0,8 при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі, визначеного ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір", у сумі 36192,97 грн.
При цьому, суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосуванням судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.
Суд встановив, що позивач згідно з платіжною інструкцією №28294 від 24.09.2025 сплатив при зверненні з цим позовом до суду 57550,63 грн без урахування коефіцієнта 0.8, що на 11510,13 грн більше, ніж встановлено законом (3836708,50 грн х 1,5% х 0.8 = 46040,50 грн).
Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Однак за відсутності клопотання позивача, суд питання щодо повернення судового збору у розмірі 11510,13 грн не вирішує.
Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ: 

1. Позов задовольнити частково.
2. Зменшити пеню у розмірі 409498,97 грн та штраф у розмірі 308954,07 грн на 50% - до 204749,49 грн та 154477,04 грн відповідно.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Є.С.А.Н-Агро" (10001, Житомирська область, місто Житомир, пр. Незалежності, будинок 75, офіс 307, ід. код 44575692) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ АГРОНОВА" (25006, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вул. Віктора Чміленка, будинок 35, ід. код 42286157):
- 1544770,35 грн заборгованості;
- 254887,10 грн дооцінки вартості товару;
- 154477,04 грн штрафу;
- 204749,49 грн пені;
- 497970,41 грн 36% річних;
- 36192,97 грн витрат по сплаті судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 26.02.26 

Суддя Вельмакіна Т.М. 

1 - до справи;
- позивачу та відповідачу - через систему "Електронний суд".