ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/824/26 Справа № 175/17210/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Качаленко Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання Примак Н.М,
за участю захисника – адвоката Філіповського В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника – адвоката Філіповського В.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, військовослужбовець, учасник бойових дій, місце проживання: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 665,60 грн., -
в с т а н о в и л а :
постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 08.09.2025 о 23 год. 24 хв. по вул. Парковій, біля буд. № 99, у м. Краматорську Донецької області керував транспортним засобом «Volkswagen CC», державний номерний знак «ІПСО», у стані алкогольного сп`яніння.
Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510», за результатами якого встановлено позитивний показник — 0,29 ‰.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник — адвокат Філіповський В.В., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, зазначає, що наданий до матеріалів справи відеозапис підпадає під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже копії таких доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом відповідної особи або надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого, ознак цифрового підпису автора. У цьому випадку на відеозаписах відсутній цифровий підпис як автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення цих копій.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд залишив поза увагою той факт, що у ОСОБА_1 не було жодних ознак алкогольного сп`яніння, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд також залишив поза увагою той факт, що інспектор патрульної поліції вніс до протоколу недостовірні відомості щодо фактичних обставин справи, зокрема часу вчинення правопорушення та складання адміністративного матеріалу.
Зазначає, що суд не звернув уваги на порушення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, знати та реалізовувати свої права під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Наголошує, що суд залишив поза увагою той факт, що технічний прилад «Drager Alcotest 7510» згідно з технічними даними заводу-виробника має похибку 0,06, що фактично свідчить про те, що показник 0,29 ‰ алкоголю, виявлений у ОСОБА_2 , не може беззаперечно підтверджувати перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.
Зауважує, що остання повірка технічного засобу «Драгер» проводилася 12.09.2024, тоді як подія мала місце 08.09.2025, тобто майже через рік після проведення повірки, що, на його думку, також впливає на точність показів приладу. Крім того, як зазначено в технічній документації заводу-виробника, прилад «Драгер» має оглядатися та калібруватися кожні 6 місяців, а не 12, як це зазначено у свідоцтві про повірку.
Вказує, що відеозапис, здійснений поліцейським, не є належним та допустимим доказом, оскільки його отримано з порушенням вимог наказу МВС України № 1026 від 18.12.2018, він не є цілісним (повним), складається з окремих файлів, не є безперервним і послідовним.
Звертає увагу, що в матеріалах адміністративної справи відсутні належні докази відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, тобто існують обґрунтовані підстави вважати, що, навіть попри складення щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній міг продовжити рух. Зазначені обставини, на думку захисника, свідчать про упередженість дій працівників поліції, які не виконали вимог ст. 266 КУпАП, чим порушили порядок огляду водіїв на стан сп`яніння, встановлений законом.
Наголошує, що під час складання протоколу відбулася атака дронів типу «Shahed» на м. Краматорськ, при цьому безпосередньо на місці огляду було чутно вибухи. Незважаючи на це, інспектори поліції продовжували складати матеріали про адміністративне правопорушення, чим наражали на небезпеку як ОСОБА_1 , так і його дівчину, які є професійними військовими та звертали увагу працівників поліції на те, що в повітрі чутно звуки дронів і необхідно перейти до укриття. Усі зауваження та застереження були залишені працівниками поліції без уваги.
Зазначає, що на порушення вимог чинного законодавства протокол серії АБА № 094380 було складено за відсутності свідків та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Враховуючи, що відповідно до законодавства протокол про адміністративне правопорушення складається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та свідків, які підтверджують фактичні обставини справи, порушення порядку його складання є підставою для визнання такого протоколу недопустимим доказом у справі.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про день, час і місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачених процесуальним законом заходів для скорочення строків судового провадження (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін і предмет спору.
Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§§ 66–69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, за участю його захисника — адвоката Філіповського В.В.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені в апеляційній скарзі доводи захисту, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи у його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи доводів, висловлених останнім.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02), у якому відображено принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним лише за умови, що зауваження сторін фактично «заслухані», тобто належним чином досліджені судом.
Ці вимоги закону під час розгляду суддею місцевого суду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 дотримано.
Як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме — у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, у даному випадку доказуванню підлягають факт керування транспортним засобом та факт перебування водія у стані алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються даними протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 094801 від 08.09.2025, рапортом, чеком тесту, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також матеріалами відеофіксації, долученими до матеріалів справи.
Досліджені матеріали справи є належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом, що, між іншим, ним не заперечується, та перебування останнього у стані алкогольного сп`яніння.
Так, дослідженими матеріалами встановлено факт руху транспортного засобу «Volkswagen CC», державний номерний знак «ІПСО». Після його зупинки встановлено, що керування здійснював ОСОБА_1 . У подальшому поліцейським повідомлено про наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 погодився. За результатами огляду встановлено показник 0,29 ‰. При цьому ОСОБА_1 повідомив, що приблизно за годину до цього вживав алкоголь (банку пива).
Апеляційний суд зауважує, що під час складання матеріалів справи та ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловлювалися заперечення щодо встановленого результату або факту перебування у стані сп`яніння.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що встановлення ознак сп`яніння є оціночним судженням поліцейського, який під час спілкування з водієм може виявити такі ознаки, що є підставою для висунення вимоги про проходження відповідного огляду. Виявлення та фіксація ознак сп`яніння не є безумовним підтвердженням стану сп`яніння водія, а свідчить про необхідність проведення огляду для його підтвердження або спростування.
У даному випадку поліцейським було виявлено ознаку алкогольного сп`яніння — запах алкоголю з порожнини рота, у зв`язку з чим, відповідно до наданих повноважень, водієві запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager». На цю вимогу ОСОБА_1 погодився, а проведеним оглядом підтверджено перебування його у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, сам ОСОБА_1 не заперечував факту вживання алкогольних напоїв.
Апеляційний суд вважає відеозаписи, здійснені працівниками поліції, належними та допустимими доказами, які підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. На відеозаписах логічно та послідовно зафіксовано перебіг подій, що стосуються адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим підстав для сумніву у їх достовірності у суду апеляційної інстанції не виникає.
При цьому наявність декількох файлів відеозапису не свідчить про порушення його безперервності, оскільки це зумовлено технічними особливостями записуючого пристрою, а самі записи є послідовними та містять усі необхідні дані, зокрема факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , виявлення ознак алкогольного сп`яніння, проходження огляду, складання матеріалів про адміністративне правопорушення та ознайомлення з ними водія.
У суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів щодо достовірності зафіксованих фактичних обставин, а відеозаписи, здійснені працівниками поліції, є належними та допустимими доказами, оскільки є додатком до протоколу та відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Отже, зазначені відеозаписи не є окремими доказами та не потребують накладення електронного цифрового підпису, а тому доводи захисника в цій частині не заслуговують на увагу.
Твердження захисника про порушення порядку проведення огляду у зв`язку з відсутністю свідків не узгоджуються з вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП, відповідно до якої під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а у разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
У даному випадку поліцейськими здійснювалося технічне фіксування, а тому залучення свідків не вимагалося.
Посилання захисника на порушення порядку складання матеріалів у зв`язку з відсутністю водія спростовуються матеріалами справи, якими підтверджено, що після проходження огляду та встановлення позитивного результату поліцейські роз`яснили водієві його права, відсторонили його від керування транспортним засобом, склали протокол про адміністративне правопорушення, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений та поставив особисті підписи.
Твердження захисника щодо похибки вимірювання та значного часу, що минув після останньої повірки приладу, є безпідставними.
Так, ст. 17 зазначеного Закону врегульовано порядок повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, відповідно до якого законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Статтею 27 цього Закону врегульовано питання калібрування засобів вимірювальної техніки. Калібруванню в добровільному порядку можуть підлягати засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері та/або поза сферою законодавчо регульованої метрології. Калібруванню також підлягають вторинні та робочі еталони. Калібрування засобів вимірювальної техніки проводиться науковими метрологічними центрами, метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, акредитованими національним органом України з акредитації, а також лабораторіями, які мають документально підтверджену простежуваність своїх еталонів до національних, міжнародних або еталонів інших держав відповідних одиниць вимірювання.
Калібрування вторинних та робочих еталонів проводиться в порядку, встановленому нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.
Калібрування та оформлення його результатів здійснюються відповідно до національних стандартів, гармонізованих із міжнародними та європейськими стандартами, а також документів, прийнятих міжнародними та регіональними організаціями з метрології.
Таким чином, повірка є перевіркою відповідності засобу вимірювальної техніки встановленим вимогам, тоді як калібрування — приведенням такого засобу до відповідних стандартів.
Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 і становить один рік.
Разом з тим, відповідно до чек-роздруківки з газоаналізатора «Drager», останнє калібрування приладу проведено 12.09.2024, тобто станом на час проведення огляду — 08.09.2025 — використання газоаналізатора здійснювалося в межах установленого строку. З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання результатів огляду, проведеного за допомогою «Drager Alcotest 7510», недостовірними.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що встановлений результат огляду ОСОБА_1 у вигляді 0,29 ‰, навіть з урахуванням похибки, перевищує допустиму норму, встановлену законом. Так, з урахуванням похибки ±0,06 ‰ за показника 0,29 ‰ (тобто у діапазоні від 0 до 0,6 ‰) реальний рівень алкоголю в крові ОСОБА_1 може становити від 0,23 ‰ до 0,35 ‰, що в будь-якому разі є перевищенням дозволеної норми.
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а оформлення матеріалів справи не містить істотних порушень, які б давали суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними. Твердження захисника про невідповідність часу вчинення адміністративного правопорушення часу складання протоколу не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, оскільки всі зафіксовані фактичні обставини, у тому числі час керування транспортним засобом — 08.09.2025 о 23 год. 24 хв., викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, який складено 08.09.2025 о 23 год. 58 хв.
Апеляційний суд також враховує, що у своєму рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom, заяви № 15809/02 та № 25624/02) Європейський суд з прав людини наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
У процесі доказування вини доцільно керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з посиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого сумніву у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що є обов`язковими ознаками інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Доводи захисника про те, що під час проведення огляду на стан сп`яніння у місті відбувалася атака безпілотних літальних апаратів («Shahed»), не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та не свідчать про незаконність дій працівників поліції. При цьому ОСОБА_1 не висловлював бажання перейти до укриття або припинити проведення огляду.
На підставі викладеного апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не надано.
Переконливих доводів, які б свідчили про істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, які є безумовною підставою для його скасування, а також таких, що спростовують висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, –
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника – адвоката Філіповського В.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2026 року стосовно ОСОБА_1 , визнаного винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ірина СВІЯГІНА