ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026	м. Дніпро	Справа № 904/7220/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу
За позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг) 
до Комунального підприємства "Фармація" Криворізької міської ради (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг) 
про стягнення заборгованості

СУТЬ СПОРУ:
Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Фармація" Криворізької міської ради про стягнення заборгованості в загальному розмірі 148131,35грн, з якої: 107138,40грн основна заборгованість за спожиту теплову енергію, 25901,81грн пеня, 2517,55грн три відсотки річних, 5073,90грн інфляційних втрат та 7499,69грн штраф 7%. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №108 від 14.10.2013 в частині своєчасної та в повному обсязі оплати за поставлену теплову енергію.
Зважаючи на те, що справа є незначної складності, враховуючи приписи статті 12, частини першої статті 247, частини сьомої статті 250 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в матеріалах справи документами. Зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідач не надав відзив на позовну заяву.
З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.
Господарським судом направлялася ухвала суду від 24.12.2025 на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 50065, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Вадима Гурова, буд. 35.
Доказом вручення ухвали суду від 24.12.2025 є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №068046549655, згідно з яким відповідач отримав 06.01.2026 ухвалу суду від 24.12.2025 (а.с. 86 том 1). 
Враховуючи дату отримання ухвали суду про відкриття провадження – 06.01.2026, відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк до 21.01.2026 включно.
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило і поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.
Станом на 23.02.2026 відповідач не надав до суду відзив на позов.
Згідно із частиною першою статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").
Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Відповідач мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, однак не зробив цього, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем до суду не надано.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до статті 248 Господарського процесуального України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.
Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-
УСТАНОВИВ:
Державне підприємство "Криворізька теплоцентраль" 16.03.2017 перетворено у Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль", про що внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно з частиною другою статті 108 Цивільного кодексу України Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" є правонаступником Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль".
В подальшому змінено тип товариства з Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" про що 14.05.2018 внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" є теплопостачальною організацією у розумінні Закону України "Про теплопостачання" як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію.
14.10.2013 між Державним підприємством теплових мереж "Криворізька теплоцентраль" (далі - теплопостачальна організація-продавець, позивач) та Комунальним підприємством "Фармація" (далі - споживач-покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №108 (далі - договір).
Відповідно до пункту 1.1 договору теплопостачальна організація - продавець бере на себе зобов`язання постачати споживачеві - покупцю теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач - покупець зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.
Згідно з пунктом 2.1 договору теплова енергія постачається споживачу-покупцю в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:
- опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду;
- гаряче водопостачання - протягом року.
Приписами пункту 4.2.5 договору встановлено, що теплопостачальна організація - продавця зобов`язана виписувати рахунки споживачеві-покупцю для оплати спожитої ним теплової енергії у звітному періоді не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а також направляти акти здачі-прийняття послуг, які підтверджують обсяг отриманої теплової енергії та які повинні бути повернуті споживачем-покупцем в підписаному або в не підписаному вигляді до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.
Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія проводиться за комерційними приладами обліку на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації-продавця та споживача-покупця або за домовленістю сторін в іншому місці (пункт 5.2 договору).
Відповідно до пункту 6.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається споживачем-покупцем, проводяться відповідно до тарифів.
Пункт 6.2 договору визначає, що розрахунковим періодом є календарний місяць.
У пункті 6.3 договору сторони погодили, що оплата за теплову енергію здійснюється споживачем-покупцем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів шляхом 30 (тридцяти) відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 (п`ять) днів до початку здійснення споживання. Решта 70 (сімдесят) відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 20-ого числа місяця наступного за місяцем споживання теплової енергії. Тариф на постачання теплової енергії з 01.10.2011 складає 844,82грн за 1Гкал з ПДВ.
За порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцяти) днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій, встановлено у три роки (пункт 7.2.7 договору).
Пунктом 10.3 договору встановлено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін.
Пункт 10.1 договору визначає, що цей договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 13.10.2014 керуючись частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України. Договір припиняє свою дію у випадках: 
- закінчення строку, на який він був укладений;
- взаємної згоди сторін про його припинення; 
- прийняття відповідного рішення Господарським судом; - ліквідації однієї із сторін.
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.
Так, жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №108 від 14.10.2013 був чинним на час виникнення спірних правовідносин.
Між сторонами укладено та підписано додаток №1 до договору (обсяги та порядок постачання теплової енергії споживачу), додаток №2 (умови припинення постачання теплової енергії)
Згідно із додатком "Дислокація об`єктів" до договору в редакції додаткової угоди від 25.04.2022 встановлено адреси постачання теплової енергії (об`єкти дислокації), а саме нежитлові приміщення, що розташовані за адресами: місто Кривий Ріг, вулиця Женевська, 66; місто Кривий Ріг, вулиця Мусоргського, 32а; місто Кривий Ріг, вулиця Володимира Великого, 21; місто Кривий Ріг, вулиця Поперечна, 1а; місто Кривий Ріг, вулиця Електрозаводська, 22а; місто Кривий Ріг, бульвар Європейський,2а.
Вказані приміщення були передані відповідачеві на балансовий облік згідно з наказами Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради №113-ум від 30.09.2011 "Про передачу окремих приміщень від закладів охорони здоров`я на балансовий облік комунальному підприємству "Фармація" та №207-ум від 30.11.2020 "Про надання згоди на передачу об`єктів нерухомості з балансового обліку Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітариої допомоги №2" Криворізької міської ради на балансовий облік Комунального підприємства "Фармація" Криворізької міської ради" (а.с. 37-зворотній аркуш 39 том 1).
На підставі наказу Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради №98-ум від 30.05.2022 "Про надання згоди на передачу об`єктів нерухомості з балансового обліку Комунального підприємства "Фармація" Криворізької міської ради на балансовий облік Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №4" Криворізької міської ради" приміщення за адресою: місто Кривий Ріг, бульвар Європейський, 2а з балансового обліку відповідача було передане на балансовий облік іншого підприємства, а тому позивач не постачав теплової енергії за наведеною адресою (а.с. 40-42 том 1).
Згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 було надано згоду на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль, а саме - об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста.
Факт поставки теплової енергії у період з грудня 2024 року по березень 2025 року підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія в будинки за адресами: 
вул. Женевська, 6б; вул. Мусоргського, 32а; вул. Володимира Великого, 21; вул. Поперечна, 1а; вул. Електрозаводська, 22а у місті Кривому Розі (а.с. 44, 46, -30 том 1). 
Подача та припинення подачі теплоносія здійснювалась на виконання рішень Виконкому Криворізької міської ради №1157 від 20.09.2024 "Про початок опалювального сезону 2024/2025 років", №401 від 24.03.2025 "Про закінчення опалювального сезону 2024/2025 років" (а.с. 70 - зворотній аркуш 70 том 1).
На виконання умов зазначеного договору позивач у період з грудня 2024 року по березень 2025 року надав відповідачеві послуги теплопостачання на загальну суму 107138,40грн відповідно до актів передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) та виставлених рахунків (а.с. 59-66 том 1).
Однак, як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору не розрахувався за поставлену теплову енергію, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем за поставлену теплову енергію у розмірі 107138,40грн, що і стало причиною звернення до суду.
Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 107138,40грн - заборгованості за постачання теплової енергії за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №108 від 14.10.2013 за період з грудня 2024 року по березень 2025 року, 2517,55рн - трьох відсотків річних, 5073,90грн - інфляційних втрат, 7499,69грн - штрафу та 25901,81грн - пені.
Предметом доказування у справі є обставини укладання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №108 від 14.10.2013, наявність або відсутність заборгованості з оплати поставленої теплової енергії, нарахування штрафних санкцій по договору, строк дії договору, наявність прострочення оплати.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 4 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем та теплопостачальною організацією.
У розумінні Закону України "Про теплопостачання" та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.
Слід зазначити, що відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання", зокрема, саме споживачі та постачальники теплової енергії є суб`єктами відносин у сфері теплопостачання і, як наслідок, відносини у цій сфері встановлюються шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.
Разом з цим, визначальним для вибору виду договору для укладення між теплопостачальною організацією та споживачем, і, як наслідок, тарифу, який застосовуватиметься у розрахунках між сторонами, є саме визначення категорії, до якої відноситься споживач: населення, яке є власниками, орендарями житлових приміщень (квартир) і отримує послуги з централізованого опалення, укладає із теплопостачальною організацією договір про надання послуг з централізованого опалення із зазначенням встановленого тарифу на послугу з централізованого опалення; фізичні особи-підприємці, які використовують, зокрема, нежитлові приміщення у структурі багатоквартирних житлових будинків для здійснення у них підприємницької діяльності, укладають з теплопостачальними організаціями договори купівлі-продажу теплової енергії із зазначенням у них встановленого тарифу для "інших споживачів".
Згідно з пунктом 1.5 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого постановою НКРЕКП №1174 від 25.06.2019 формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється з урахуванням витрат за кожним видом ліцензованої діяльності, облік яких ведеться ліцензіатом окремо. Тарифи формуються для таких категорій споживачів: населення; бюджетні установи; релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності); інші споживачі. Тарифи для кожної категорії споживачів визначаються на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії.
Критерії розмежування споживачів на певні категорії визначені листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2450/15/61-15 від 18.03.2015 (далі - лист).
Так, зі змісту зазначеного листа вбачається, що згідно зі статтею 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Отже, оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами "для населення" здійснюють власники/користувачі житлового будинку, квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання.
Щодо оплати комунальних послуг за тарифами "для бюджетних установ" зазначено, що відповідно до статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.
Отже, оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами "для бюджетних установ" здійснюють такі установи, які підпадають під ознаки зазначеної вище статті 2 Бюджетного кодексу України та відповідають належній структурі ознаки, а підтвердженням статусу "бюджетна установа" може бути витяг з Реєстру неприбуткових установ та організацій.
Щодо оплати комунальних послуг за тарифами для "інших споживачів" комунальних послуг зазначено, що всі інші особи, які не підпадають під зазначені вище категорії, здійснюють оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами для "інших споживачів".
Таким чином, відповідач, який використовує нежитлові приміщення та є юридичною особою, відноситься до категорії "інші споживачі" через неможливість віднесення останнього до першої та другої категорії споживачів.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74, частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
У пункті 6.3 договору сторони погодили, зокрема, що остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 20-ого числа місяця наступного за місяцем споживання теплової енергії.
Доказів на підтвердження повної оплати заявленої до стягнення заборгованості за теплову енергію за період з грудня 2024 року по березень 2025 року відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.
Таким чином, враховуючи викладене, а також визначений сторонами у договорі порядок розрахунків, приймаючи до уваги відсутність зауважень відповідача щодо обсягу спожитої теплової енергії за наведений період, суд зазначає, що строк оплати є таким, що настав.
Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення 107138,40грн основної заборгованості за спожиту теплову енергію підлягають задоволенню.
Окрім вимоги про стягнення основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 25901,81грн, три відсотки річних – 2517,55грн, інфляційні втрати – 5073,90грн та штраф 7% - 7499,69грн відповідно до розрахунку (а.с. 68, 69 том 1).
За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до пункту 7.2.7 договору за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцяти) днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій, встановлено у три роки.
Заявлена позивачем пеня розрахована у сумі 25901,81грн за загальний період з 21.01.2025 по 09.12.2025.
Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені судом встановлено, що позивачем неправильно визначено дату виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем та не враховано наступні положення законодавства.
Ухвалюючи це рішення суд враховує, що у визначений позивачем період нарахування пені діяла норма частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, відповідно до якої: нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №924/441/20: "Приписами частини шостої статті 232 Господарського кодексу України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України має бути визначений. При цьому, перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін."
З огляду на встановлені судом обставини, станом на 21.01.2025, 21.02.2025, 21.03.2025 та 22.04.2025 (враховуючи кожний період надання послуг) відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань за договором.
Водночас Господарський кодекс України втратив чинність з 28.08.2025, у зв`язку з введенням в дію Закону України "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб" №4196-IX від 09.01.2025.
Таким чином, суд констатує, що в період нарахування пені з 21.01.2025 по 27.08.2025 діяла норма частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, а з 28.08.2025 по 09.12.2025 відповідна норма Господарського кодексу України втратила чинність. Водночас загальний період нарахування пені з 21.01.2025 по 09.12.2025 перевищує шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Визначаючись відносно застосування норми частини шостої статті 232 Господарського кодексу України до спірних правовідносин сторін, суд виходить з того, що відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Отже, за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (такі висновки щодо застосування норм права викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2025 у справі №920/51/23).
З огляду на те, що дія нормативно-правового акту поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, що є однією з гарантій правової стабільності, враховуючи, що договір та відповідні цивільні права і обов`язки сторін (зокрема зобов`язання відповідача оплатити товар) виникли до втрати чинності Господарським кодексом України, до спірних правовідносин сторін із нарахування пені за порушення грошового зобов`язання слід застосовувати положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України (схожі висновки відносно дії нормативно-правових актів у часі викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.10.2025 у справі №920/51/23).
Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 визначила, що у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, який є меншим або більшим шести місяців. Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором.
Проаналізувавши зміст договору суд встановив, що його положеннями не визначено більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строк нарахування штрафних санкцій.
Отже нарахування пені за порушення відповідачем своїх зобов`язань з оплати товару слід проводити: 
- за актом передачі-прийняття теплової енергії №28666 від 31.12.2025 на суму 34153,96грн 
з 21.01.2025 по 21.07.2025;
- за актом передачі-прийняття теплової енергії №25113 від 31.01.2025 на суму 30126,80грн 
з 21.02.2025 по 21.08.2025;
- за актом передачі-прийняття теплової енергії №34193 від 28.02.2025 на суму 26312,48грн 
з 21.03.2025 по 21.09.2025;
- за актом передачі-прийняття теплової енергії №39563 від 31.03.2024 на суму 16545,16грн 
з 22.04.2025 по 22.10.2025.
З огляду на викладене, з урахуванням дати виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем та меж позовних вимог, правомірними є позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у загальному розмірі 16543,16грн за період з 21.01.2025 по 22.10.2025.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
На підставі статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Заявлені позивачем три відсотки річних розраховані у загальній сумі 2517,55грн за період з 21.01.2025 по 09.12.2025.
Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку трьох відсотків річних судом встановлено, що позивачем при розрахунку допущено ті ж самі порушення, що і при розрахунку пені.
З огляду на викладене, з урахуванням дати виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем та меж позовних вимог, правомірними є позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у загальному розмірі 2516,19грн за період з 21.01.2025 по 09.12.2025.
Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат, судом порушень не встановлено.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 89 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про більшу вірогідність доказів, наданих позивачем у підтвердження обґрунтування своєї позиції. Відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Такі висновки суду засновані передусім на відсутності належних спростувань з боку відповідача цих обставин.
На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення заборгованості в загальному розмірі 138771,34грн, з якої: 107138,40грн – основного боргу за поставлену теплову енергію, 2516,19грн - трьох відсотків річних, 5073,90грн - інфляційних втрат, 16543,16грн - пені, 7499,69грн - штрафу. В решті позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову всі судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин судовий збір покладається на відповідача у сумі 2836,67грн.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241Господарського процесуального кодексу України, суд, –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Комунального підприємства "Фармація" Криворізької міської ради про стягнення заборгованості в загальному розмірі 148131,35грн, з якої: 107138,40грн основна заборгованість за спожиту теплову енергію, 25901,81грн пеня, 2517,55грн три відсотки річних, 5073,90грн інфляційних втрат та 7499,69грн штраф 7% – задовольнити частково. 
Стягнути з Комунального підприємства "Фармація" Криворізької міської ради (50065, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Вадима Гурова, буд. 35, ідентифікаційний номер 01976387) на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1, ідентифікаційний код 00130850) 107138,40грн – основного боргу, 16543,16грн – пені, 2516,19грн - трьох відсотків річних, 5073,90грн - інфляційних втрат, 7499,69грн - штрафу та 2836,67,00грн - витрат по сплаті судового збору. 
Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Комунального підприємства "Фармація" Криворізької міської ради на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" 9358,65грн? - пені та 1,36грн - трьох відсотків річних.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 23.02.2026.

Суддя В.О. Татарчук