П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/4925/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В.,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року, прийняте у складі суду судді Вовченко О.А. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду було подано адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 оформлену Довідкою 8/5840 військово-лікарської комісії від 13.11.2024 на ім`я ОСОБА_1 , в якій зазначено: «Проведено медичний огляд ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 13 листопада 2024 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Здоровий»;
- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 про призив ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 ЄДРПОУ НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ) № 328 від 15.11.2024 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ІНФОРМАЦІЯ_5 та ВЛК 2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову ВЛК, оформлену довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 8/5840 від 11.04.2025 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом допущено неповноту та необ`єктивність дослідження обставин справи, тому просить скасувати оскаржуване рішення у відповідній частині та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позивних вимог в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що документи щодо стану здоров`я позивача та про його мобілізацію було підроблено та сфальсифіковано, а медичну документацію щодо стану здоров`я позивача було передано до ІНФОРМАЦІЯ_3 , одна позивачу не повернуто та відновлено лише частково. Апелянт зазначає, що внаслідок неврахування стану його здоров`я, він був неправомірно включений до наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 №182 від 14.11.2024 року «Про призов на військову службу за загальною мобілізацією» та як наслідок неправомірно включений до поіменного списку військовозобов`язаних від 14.11.2025 р., направлених до військової частини НОМЕР_1 .
Представником Військової частини НОМЕР_1 надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 17.05.1995 року перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
14 листопада 2024 року призваний по мобілізації у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України №65/2022 (п. 10 р. ІІ). В р. 15 військового квитка позивача зазначено, що з 15.11.2024 на підставі наказу №328 військової частини НОМЕР_1 зарахований до штату на посаду курсанта. В р.5 військового квитка зазначено, що « 13.11.2024 р. мед. Комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний придатним до в/служби за гр. ІІ розкладу хвороб НМОУ від 2008 №402», вказаний запис засвідчено підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та печаткою, що підтверджено військовим квитком НОМЕР_5 (т.1 а.с. 180-182).
З наданої до суду позивачем Довідки військово-лікарської комісії від 13 листопада 2024 р. № 8/5840, вбачається, що молодший сержант запасу ОСОБА_1 , 1976 р.н. проведено медичний огляд ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 13 листопада 2024 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Здоровий. На підставі статті __ графи ІІ Розкладу хвороб, графи __ ТДВ: НМОУ № 402-08р (Зі змінами) Придатний до військової служби (т.1 а.с. 81). Довідка підписана головою ВЛК ОСОБА_2 , та секретарем ВЛК ОСОБА_3 , підписи засвідчені печаткою. В пункті «Відмітка про ознайомлення з постановою ВЛК, підпи,с ПІБ та дата ознайомлення оглянутого не заповнено.
Наказом ІНФОРМАЦІЯ_8 №182 від 14.11.2024 року «Про призов на військову службу за загальною мобілізацією» відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 р. № 69/2022, наказано призвати на військову службу за загальною мобілізацією та направити для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ВОС НОМЕР_6 (т. 3 а.с.78 зв., т. 3 а.с. 78).
Відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані за мобілізацією до в/ч НОМЕР_1 та направлені ІНФОРМАЦІЯ_10 № 10538 від 14 листопада 2024 року, зокрема і мл. сержант ОСОБА_1 , направлено до військової частини НОМЕР_1 (т.1 а.с. 79, т. 3 а.с. 79).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 328 від 15.11.2024 на підставі: поіменного списку ТЦК та СП, військових квитків військовослужбовців, відповідно до Указу Президента України 24 лютого 2022 року № 65/2022 "Про загальну мобілізацію" нижчепойменованих військовослужбовців, призваних під час мобілізації, які прибули 15 листопада 2024 року для проходження перепідготовки за новою військово-обліковою спеціальністю, з 15 листопада 2024 року зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення (норма № 1 - загальновійськова) з обіду 16 листопада 2024 року, призначити на посади курсантів з посадовим окладом 2470 гривень на місяць, шпк "солдат", виплачувати надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років: з ІНФОРМАЦІЯ_11 : молодшого сержанта ОСОБА_1 , 1976 р.н., НОМЕР_7 , встановити вислугу років у Збройних Силах станом на 15 листопада 2024 року: календарна - 01 рік 06 місяців 11 днів. (т.1 а.с.78, 115).
Позивач вважаючи себе не придатним до військової служби, незаконно проведену мобілізацію, підробленими висновки військово-лікарської комісії та наказ командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не дотримано процедуру проведення ВЛК, за наслідком якої складено Довідку 8/5840 від 13.11.2024 року, що є підставою для визнання протиправною та скасування постанови ВЛК 8/5840 від 11.04.2025 року.
Водночас, відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про призов позивача на військову службу за загальною мобілізацією є актом індивідуальної дії, який станом на час вирішення справи вичерпав свою дію, а тому не може бути скасований. Суд також дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування наказу про зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , оскільки процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вже було зазначено, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не дотримано процедуру проведення ВЛК, за наслідком якої складено Довідку 8/5840 від 13.11.2024 року, що є підставою для визнання протиправною та скасування постанови ВЛК 8/5840 від 11.04.2025 року.
В цій частині рішення суду першої інстанції апелянтом не оскаржується.
Відповідно до вимог частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Враховуючи викладене, оскільки в апеляційній скарзі оскаржується рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки висновкам суду першої інстанції в іншій частині.
Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів зазначає, що ключовим питанням у межах даної справи є те, чи можуть допущені порушення процедури проходження ВЛК, з урахуванням фактичних обставин даної справи, свідчити про протиправність подальшої процедури мобілізації позивача.
Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18.
Як встановлено судом першої інстанції, до суду відповідачами не надано належних та достатніх доказів проведення медичного огляду ОСОБА_1 у відповідності до приписів глави 3 розділу II Порядку №402.
Судом встановлено, що всупереч Положення №402 в матеріалах справи відсутнє рішення керівників ТЦК та СП, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 про направлення позивача на медичний огляд для визначення ступеня придатності позивача до військової служби.
Крім того, відсутня і картка обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 , з обов`язковим зазначенням відомостей про обстеження позивача хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, тобто лікарями огляд яких є обов`язковим відповідно до п. 3.2 гл. 3 розділу II Положення № 402.
Обов`язково виконуються загальні аналізи крові, сечі, рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, ЕКГ. Потребу в додатковому обстеженні визначають лікарі за медичними показаннями.
Однак в порушення п. 3.3 гл. 3 розділу II Положення № 402 проведення вказаних досліджень відсутні в матеріалах справи, зокрема, серед доказів, наданих відповідачами до відзивів.
Також суд звернув увагу, що в порушення Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України Довідка ВЛК №8/5840 від 13.11.2024 року не містить номеру та дати постанови ВЛК, а також відсутня відмітка про ознайомлення позивача з постановою ВЛК.
У цьому контексті, колегія суддів також враховує, що дійсно Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 зробив правовий висновок про те, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби з посиланням на відповідне Положення.
Таким чином, встановлення придатності/ непридатності позивача до військової служби віднесено до дискреційних повноважень ВЛК, і суд не може надавати їм відповідну правову оцінку.
Водночас, у постанові ВЛК №8/5840 від 11.04.2025 року міститься не тільки висновок про придатність позивача до військової служби, а і зазначено діагноз «Здоровий».
Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви було додано наступні медичні документи (т.1 а.с. 15-37, т.2 а.с. 20-32):
- дослідження МРТ поперекового відділу хребта ОСОБА_1 від 26.05.2024 проведені в ТОВ «ЛідерМед», де зазначено висновок: МР-ознаки дегенеративних змін поперекового відділу хребта, ускладнених екструзіями дисків L4-L5, L5-S1 з відповідними форамінальними стенозами та протрузіями м/х дисків на вказаних рівнях. Звуження каналу в сегменті L4-L5 тип В, згідно класифікації Schizas. Міжостистий лігаментит на рівні -S1. Часткова люмбалізація S1 хребця. Рекомендовано: консультацію невролога, нейрохірурга (т.1а.с. 18);
- дослідження МРТ грудного відділу хребта ОСОБА_1 від 26.05.2024 проведені в ТОВ «ЛідерМед», де зазначено висновок: МР-картина дегенеративних змін грудного відділу хребта, ускладнених екструзіями м/х дисків Тн3-Тн4, Тн7-Тн8 та протрузіями м/х дисків на вказаних рівнях. МР-ознаки набряку кісткового мозку остистих відростків Тн7, Тн8 хребців (стрес-реакція? Формування стрес-перелому?). Рекомендовано: консультація невролога, спостереження в динаміці, при клінічній необхідності МСКТ грудного відділу хребта (т.1а.с. 19);
- консультативний висновок невролога наданий лікарем Клініки Сімейного Лікаря «Медея» 30.09.2024 року ОСОБА_1 , де зазначено висновок: хрон. Двобічна попереково-крижова радикулопатія, ст.. загострення (екструзії дисків L4-L5, L5-S1 з форамінальними стенозами з обох боків, протрузії L2-L3, L3-L4 Звуження ХК на рівні L4-L5 до 10 мм, часткова люмбалізація S1 хребця МРТ від 26.06.2024р.) Виражений стійкий больовий синдром, мязево-тонічний синдром, двобічний, більше ліворуч, корінцевий синдром, виражені статико-динамічні порушення (т.1 а.с.15);
- консультативні висновки сімейного лікаря з Клініки Сімейного Лікаря «Медея» від 01.10.2024 та від 04.10.2024 надані ОСОБА_1 де вказано висновок: ГРВІ, ентеровірусна інфекція? Короно вірусна інфекція? (т.1 а.с. 21-22); 
- ультразвукове дослідження органів черевної порожнини ОСОБА_1 від 05.10.2024 з Клініки Сімейного Лікаря «Медея», де у висновку, зазначено: УЗ ознаки холецистита, дифузних змін паренхіми підшлункової залози по типу панкреатита (т.1 а.с. 23).
Таким чином, незважаючи на те, що суд позбавлений процесуальної можливості надати оцінку висновкам ВЛК в частині придатності позивача до військової служби, наявність у нього певних проблем зі здоров`ям є підтвердженою. За таких обставин, висновок ВЛК про те, що позивач є здоровим та у нього фактично відсутні жодні проблеми зі здоров`ям є очевидно необґрунтованим та додатково свідчить про формальне проведення процедури ВЛК та суттєве порушення такої процедури.
Встановлюючи у цьому спорі обставини щодо порушення процедури медичного огляду позивача суд не надає оцінку діагнозам позивача на предмет того, чи підпадають вони під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, а лише співставляє відомості, які містяться у спірній довідці із наявними у матеріалах справи документами, зокрема висновками лікарів, які свідчать про неповне врахування обставин під час прийняття рішення ВЛК у цій справі.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25 березня 1992 року військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
З існуючого на момент виникнення спірних правовідносин правового регулювання вбачається, що проходження медичного огляду та встановлення придатності до військової служби є обов`язковими умовами, без дотримання яких призов особи на військову службу є неможливим.
Отже, для призову особи на військову службу під час мобілізації необхідно встановити придатність військовозобов`язаного за станом здоров`я до військової служби.
В ході розгляду справи судом першої інстанції скасована постанова військово-лікарської комісії, оформлена у вигляді довідки 8/5840 від 11.04.2025 року, з огляду на її протиправність.
Відтак, за відсутності доведення факту придатності ОСОБА_1 до військової служби призов його на військову службу та подальше направлення для проходження військової служби до військової частини є протиправними.
Суд дотримується позиції, що протиправні дії не можуть спричиняти правомірних наслідків, а обов`язок доведення придатності особи до військової служби лежить на суб`єкті владних повноважень. 
Вирішуючи питання захисту порушеного права позивача, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За положеннями статті 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Виходячи зі змісту завдання адміністративного судочинства та можливості виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд адміністративної юрисдикції зобов`язаний не лише формально розглянути заявлені позовні вимоги, а й у комплексі дослідити обставини справи, надати їм відповідну правову оцінку і, у випадку необхідності, захистити порушене право позивача. Про це неодноразово нагадував у своїх постановах Верховний Суд, зокрема в рішенні від 30 січня 2020 року (справа № 263/15399/16-а). 
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення від 10.07.2003 року у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002 II).
Враховуючи положення статті 245 КАС України, захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії.
Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про призов позивача на військову службу за загальною мобілізацією є актом індивідуальної дії, який станом на час вирішення справи вичерпав свою дію, а тому не може бути скасований.
Водночас, колегія суддів не погоджується із такими висновками та зазначає, що наказ про призов позивача та зарахування до списків особового складу не є актами, що вичерпали свою дію, оскільки вони створюють триваючий правовий стан — перебування особи на військовій службі. Залишення цих наказів у силі, попри скасування висновку ВЛК, призводить до правової колізії, за якої особа фактично перебуває у статусі військовослужбовця без належного медичного підтвердження придатності до проходження військової служби.
При цьому, постанова Верховного Суду по справі №160/2592/23 про визнання процедури призову незворотною, не є зразковою, а стосується конкретного випадку військовослужбовця, який майже через рік звернувся до суду з позовом про не проходження ВЛК, а тому колегія суддів не погоджується із таким обґрунтуванням суду першої інстанції та вважає його не релевантним до обставин даної справи.
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених зокрема, у постановах від 6 жовтня 2021 року у справі №9901/26/21, від 03 листопада 2021 року у справі №9901/226/21, від 02 лютого 2022 року у справі № 9901/256/21, від 16 березня 2023 року у справі № 9901/494/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 990/152/22, від 14 вересня 2023 року у справі №990/73/23, право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що порушення процедури проведення ВЛК у цій справі є фундаментальним, оскільки воно призвело до незаконного призову особи на військову службу без дослідження реального стану її здоров`я. У світлі фактичних обставин даної справи, визнання протиправною лише постанови ВЛК (як це зробив суд першої інстанції) є недостатнім, оскільки це не звільняє позивача від обов`язків, покладених на нього незаконними наказами про мобілізацію.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що для повного захисту прав ОСОБА_1 необхідно скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 про призов позивача за мобілізацією №182 та наказ командира в/ч НОМЕР_1 №328 про зарахування до списків, а також зобов`язати військову частину виключити його зі списків особового складу. Будь-який інший спосіб захисту, на переконання суду, не буде ефективним та справедливим, оскільки фактично допущені суб`єктом владних повноважень порушення будуть виправлятися за рахунок особи, щодо якої допущено порушення процедури.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову у відповідній частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року – задовольнити. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії – скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
В цій частині прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №182 від 14 листопада 2024 року «Про призов ОСОБА_1 на військову службу за загальною мобілізацією».
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №328 від 15 листопада 2024 року про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька