ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/42491/24 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Василенка Я.М.,
Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в якому просив суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, які полягають у обмеженні пенсії максимальним розміром з 01.03.2024 ОСОБА_1 після проведення її перерахунку з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром з 01.03.2024 після проведення її перерахунку з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» додатково враховуючи індексацію відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", індексацію відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, які полягають у обмеженні пенсії максимальним розміром з 01.03.2024 ОСОБА_1 після проведення її перерахунку з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2024 після проведення її перерахунку з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» додатково враховуючи індексацію відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року № 118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", індексацію відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та без обмеження максимальним розміром за період до 31.12.2024.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання виплати пенсії без обмеження максимальним розміром та прийняти нову постанову, якою вимоги в цій частині задовольнити, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору в оскаржуваній частині. 
Також, не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 11.03.2026.
Розгляд апеляційної скарги 11.03.2026 не здійснювався, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію, згідно норм Закону України № 2262-XII.
Позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії в розмірі без обмеження максимальним розміром з урахуванням індексації.
Відповідач відмовив у здійсненні перерахунку пенсії позивачу з посиланням на відсутність правових підстав. Право позивача на індексацію відповідачем не заперечується, невиплата обґрунтовується обмеженням пенсії максимальним розміром.
Позивач, вважаючи порушеними свої права, звернувся з позовом до суду.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.
Щодо позовних вимог в частині здійснення виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, суд першої інстанції виснував, що з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025, позивачем не надано документів, які підтверджували б його належність до групи осіб визначеної в п. 2 вищевказаної поставнови, а отже, відсутні підстави для виплати пенсії без обмеження максимальним розміром позивачу починаючи з 01.01.2025. Водночас, відповідно до ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Відтак, обмеження ГУ ПФУ максимального розміру пенсії позивача в період до 31.12.2024, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.
Натомість, позивач вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для обмеження у часі обсяг задоволених позовних вимог щодо виплати пенсії без обмеження максимальним розміром помилковими та необґрунтованими, позаяк судом не було враховано обставин, які зумовили на звернення до суду, зокрема, в частині обмеження пенсії максимальним розміром, при цьому, що пенсія позивача на момент звернення до суду вже була обмежена масимальним розміром про що наголошувалось позивачем та докази чого додано до позовної заяви.
Крім того, апелянт наголошує на тому, що звертаючись до суду із позовом в квітні 2024 року, не міг і не мав знати, що він зобов`язаний надавати документи, які підтверджували б його належність до групи осіб визначеної в п. 2 постанови № 1. При цьому, позивач є учасником бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.08.2015. До того ж, розрахунком пенсії позивача, наданим до позовної заяви, станом на березень 2025 підтверджується, що пенсія позивачу виплачується без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення.
Відповідач у апеляційній скарзі зауважує, що розмір пенсії до виплати не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, при цьому, щодо висновків суду в частині виплати індексації пенсії позивача, апелянт зауважує, що спору в цій частині фактично не існує, адже пенсії позивачу виплачується з урахуванням індексації базових ОСНП за відповідні роки. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Колегією суддів здійснюється апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційних скарг, згідно норм ч. 1 ст. 308 КАС України. 
Перш за все, слід наголосити на тому, що спір у даній справі виник не уз в`язку з непроведенням індексації позивачу пенсії за відповідний рік та не у зв`язку з застосуванням понижуючих коефіцієнтів за постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2025, а у зв`язку з тим. Що відповідачем було обмежено пенсію позивача до виплати максимальним розміром, а саме, розмір пенсії позивача з 01.03.2024 обчислено у розмірі 36809,84 грн, проте до виплати 23610 грн.
Слід наголосити на тому, що, згідно приписів ч .4 ст. 63 Закону 2262-XII, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби. військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Виходячи з змісту ст. ст. 43, 63 Закону 2262-XII, перерахунок проводиться у наступних випадках: зміна розміру одного з видів грошового забезпечення; введення для нових щомісячних додаткові видів грошового забезпечення.
Так, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016, визнано неконституційними положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У пункті 2 резолютивної частини вищезазначеного рішення, Конституційного Суду України визначено, що положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Аналіз норм законодавства з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016, дає підстави для висновку, що з 20.12.2016 року ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, яка передбачала обмеження пенсії максимальним розміром, а саме 10 прожитковими мінімумами для непрацездатної особи, є нечинною та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі № 620/1285/19.
Внесені Законом від 06.12.2016 року № 1774-VIII зміни до ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, яка визнана неконституційною і втратила чинність (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Є помилковими наявність у статті 2 Закону № 3668-VI положень стосовно можливості обмеження пенсії максимальним розміром на рівні 10 прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, оскільки Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності військовослужбовців як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення від 17.03.2004 року № 7-рп/2004).
При цьому, колегія суддів враховує, що положення статті 2 Закону № 3668-VІ є аналогічними за змістом положенням ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016.
За таких обставин, зважаючи на визнання неконституційними положень ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, якою передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, приймаючи до уваги те, що обмеження пенсії максимальним розміром порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту, відповідач діяв всупереч норм Закону № 2262-ХІІ.
Таким чином, суд першої інстанції в цій частині дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.
Водночас, колегія суддів вважає помилковими висновки суду в частині задоволення позовних вимог про перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження максимальним розміром за період до 31.12.2024 та аналізу і застосування постанови від 03.01.2025 № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", позаяк, спору в цій частині не існує, адже згідно матеріалів справи, відповідачем не застосовано приписів даної постанови до позивача, натомість, обмежено виплати пенсії максимальним розміром, з посиланням на норми Закону № 3668-VI та ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, оцінку чому було надано вище. (а.с. 10-11)
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Апеляційна скарга позивача знвйшла своє підтвердження та підлягає задоволенню.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про відсутність спору щодо індексації пенсії на відповідних рік, позаяк така була проведена, колегія суддів акцентує увагу на тому, що судом у резолютивній частині не було зобов`язано здійснити індексацію пенсії позивача, а зобов`язано відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію з 01.03.2024 після проведення її перерахунку з урахуванням індексації без обмеження максимальним розміром, що не є тотожним. Вказівка судом на врахування індексації пенсії зводиться до того, що відповідач здійснивши відповідну індексацію, фактично її знівелював через застосування обмеження пенсії позивача максимальним розміром. Тому доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та задоволенню не підлягають. 
Отже, рішення суду першої інсатнції в частині прийнято з порушенням норм матеріального права щодо вимог про обмеження пенсії максимальним розміром у контексті обмеження періодом до 31.12.2024 та підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови в цій частині про задоволення позовних вимог. 
Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судові витрати не підлягають розподілу. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення. 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2024 після проведення її перерахунку з урахуванням індексації та без обмеження максимальним розміром за період до 31.12.2024.

Прийняти нову постанову в цій частині, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2024 після проведення її перерахунку з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» додатково враховуючи індексацію, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", індексацію, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та без обмеження максимальним розміром.

У іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко