ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7062/24  Номер провадження 22-ц/814/811/26	Головуючий у 1-й інстанції ФАДЄЄВА С. О.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Чумак О.В.,
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 03 липня 2025 року, ухвалене суддею Фадєєвою С.О. 
по справі за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 93373 грн. 33 коп., з яких: 85010 грн. 68 коп. сума основного боргу, 774 грн. 77 коп. плата за абонентське обслуговування, 3 % річних у розмірі 3296 грн. 63 коп. та інфляційні втрати у розмірі 4291 грн. 25 коп., а також стягнути судовий збір у розмірі 3028 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 21.07.2022 між виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та ОСОБА_1 було укладено договір № 71 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності Кременчуцької міської територіальної громади. 
Відповідно до умов договору ОСОБА_1 прийняв у платне користування нежитлове приміщення площею 96 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
12.11.2021 між виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та ОСОБА_1 було укладено договір № 133 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності Кременчуцької міської територіальної громади, відповідно до умов якого ОСОБА_1 прийняв у платне користування нежитлове приміщення площею 103,1 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . 
Згідно пункту 5.8. договору № 71 та договору № 133 відповідач ОСОБА_1 зобов`язувався укласти з виконавцем послуги договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, з відповідними підприємствами договори про надання комунальних послуг. 
Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, у якому знаходяться приміщення, які відповідач орендував та користувався, підтверджується рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про початок та закінчення опалювального сезону. 
Вказав, що відповідачу направлялися рахунки для оплати за надані послуги з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування, але оплата відповідачем проведена не була. Відповідач порушив порядок проведення розрахунків за надання послуги з постачання теплової енергії до приміщення 1 та приміщення 2, у результаті чого утворилась заборгованість за період з 01.12.2022 по 31.10.2023 за час користування приміщенням на загальну суму 85010 грн. 68 коп. Також виникла заборгованість за абонентське обслуговування у розмірі 744 грн. 77 коп. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу нараховані інфляційні втрати в сумі 4291 грн. 25 коп. та 3 % річних у розмірі 3296 грн. 63 коп. 
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 03 липня 2025 року позов Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 93373,33 грн., з яких 85010 грн. 68 коп. - сума основного боргу, 774 грн. 77 коп. - плата за абонентське обслуговування, 3 % річних у розмірі 3296 грн. 63 коп., інфляційні втрати у розмірі 4291 грн. 25 коп., а також судовий збір у сумі 3028 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт надання послуг з теплопостачання у вищевказані нежитлові приміщення, що орендувалися відповідачем. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача чи власника майна із заявами про відключення теплопостачання, також не містять і будь-якої проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення орендованого майна від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання послуг з постачання тепла у спірний період, що свідчить про доведеність та обгрунтованість позовних вимог.
Не погодившись з вказаним рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоводоленні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що матеріали справи не містять доказів фактичного надання позивачем послуг з постачання теплової енергії. Актами приймання-передачі нерухомого майна зафіксовано відсутність в орендованих приміщеннях пристроїв опалення, що свідчить про недоведеність факту споживання даних послуг. 
Від КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість, а апеляційну скаргу без задоволення.
Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справ в судове засідання не з?явилися, що згідно положень ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 12.11.2021 між виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як орендодавцем, та ОСОБА_1 , як орендарем, було укладено договір № 133 оренди нежитлового приміщення площею 103,1 кв.м., розташованого за адресою:  АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 18).
Окрім того, 21.07.2022 між виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як орендодавцем, та ОСОБА_1 , як орендарем, було укладено договір № 71 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, а саме нежитлового приміщення площею 96,0 кв.м., розміщеного за адресою:  АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 15-16).
Вищевказані нежитлові приміщення знаходилися на балансі КГЖЕП «Автозаводське» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (балансоутримувач).
Згідно п. 5.8 договору оренди від 21.07.2022 орендар зобов`язувався укласти з виконавцем послуги договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, з відповідними підприємствами договори про надання комунальних послуг та надати підтверджуючи документи до Управління міського майна Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, врегулювати питання оплати за землю відповідно до чинного законодавства.
Пунктом 11.1 договору від 21.07.2022 передбачено, що договір укладено на 1 рік, що діє з 21.07.2022 по 20.07.2023, але не довше ніж до переходу права власності на це майно до нового власника. Договором також передбачено можливість його пролонгації.
24.10.2023 оренда вказаних приміщень була припинена та нерухоме майно ОСОБА_1 повернуто балансоутримувачу КГЖЕП «Автозаводське», що підтверджується відповідними актами приймання-передачі нерухомого майна комунальної власності від 24.10.2023 (т. 1, а.с. 179-180).
КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області відповідно до п. 2.1 його Статуту та положень ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води в АДРЕСА_3 
Згідно до наданих стороною позивача розрахунків заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 , будучи орендарем вищевказаних приміщень, належним чином не виконував своїх зобов?язань щодо оплати наданих позивачем послуг, внаслідок чого за період з 01.12.2022 по 31.10.2023 за час користування приміщенням утворилася заборгованість на загальну суму 85010 грн. 68 коп. Також відповідач має заборгованість за абонентське обслуговування у розмірі 744 грн. 77 коп. 
Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу нараховані інфляційні втрати в сумі 4291 грн. 25 коп. та 3 % річних у розмірі 3296 грн. 63 коп. 
Враховуючи вищевикладені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з даним висновок місцевого суду з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до положень частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України та іншими спеціальними нормативними актами.
Відповідно до положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.
За змістом частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання.
Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (в редакції постанови КМУ № 1022 від 08.09.2021) затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії (далі- Правила № 830).
Відповідно до п. 45 Правил № 830 споживач зобов?язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору
Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 176/456/17-ц відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Тобто, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Факт надання позивачем послуг з постачання теплової енергії до житлового будинку в якому розташовані орендовані відповідачем приміщення підтверджується рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району про початок та закінчення опалювального сезону у спірний період.
Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, посилався на те, що в орендованих ним приміщеннях були відсутні пристрої опалення, що підтверджено актами приймання-передачі нерухомого майна, що в свою чергу спростовує факт користування наданими позивачем послугами. 
Разом з тим, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів від`єднання орендованих ним приміщень від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, які мають відповідати вимогам Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом № 4 від 22.11.2005 Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України та Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом № 169 від 26.07.2019 Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України.
Так, відповідно до пунктів 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акту на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
17.09.2019 набрав чинності наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 № 169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води» (далі - Порядок № 169).
Пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 169 визначає, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) (далі - ЦО) та системи (мережі) постачання гарячої води (далі - ГВП), мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України«Про житлово-комунальніпослуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.
Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 169).
Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (пункт 4 розділу ІІІ Порядку № 169).
Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проєкту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. За потреби, власник забезпечує виготовлення проекту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил (пункт 7 розділу ІІІ Порядку № 169).
Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. 
Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.02.2022 у справі № 953/24063/19.
Долучені відповідачем до матеріалів справи акти приймання-передачі нерухомого майна та фото приміщень, на яких зафіксовано відсутність пристроїв опалення, не є належними та допустимими доказами неотримання відповідачем наданих позивачем послуг з теплопостачання за період з 01.12.2022 по 31.10.2023.
Зважаючи на відсутність доказів від`єднання нежитлових приміщень, які орендувалися відповідачем, від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за послуги теплопостачання та плати за абонентське обслуговування. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, контрозрахунку не надано.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.
Положеннями частини першої статті 530 ЦК України, визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Згідно з частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.
Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідачем не спростовано та сумніву в його достовірності в суду не викликає. 
Отже, суд першої інстанцій дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 
Викладені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з судовим рішенням, переоцінки висновків рішення суду.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 03 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук