Справа № 301/432/26 
1-кп/301/158/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

"03" березня 2026 р. Іршавський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава кримінальне провадження про вчинення кримінального правопорушення, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12026071100000037 від 22.01.2026 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце народження: с.Осій, Іршавського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, освіта середня, солдат, механік-водій медичного пункту 1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:
прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону – ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

12.08.2024 ОСОБА_3 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для проходження військової служби. Будучи призваним на військову службу ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 до 05.12.2025, після чого самовільно залишив частину. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду механіка-водія медичного пункту НОМЕР_2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . Так, під час проходження військової служби у відповідності до вимог ст. ст. 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, ст. 68 Конституції України, солдат ОСОБА_3 , зобов`язаний захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України; свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги; віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; повинен постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою, як військовослужбовця судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України, в цілому. Натомість, ОСОБА_3 став на шлях вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин. Так, згідно п. 1 Додатку №1 до Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 №2471-ХІІ, не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України – Зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку №2 і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно космічні комплекси. Згідно вимог п.1 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. №576 (надалі – Положення), дозвільна система – це особливий порядок виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян. Відповідно до вимог п. 2 Положення - до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо), пневматична зброя калібру понад 4, 5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, вибухові матеріали і речовини, сильнодіючі отруйні речовини I - II класу безпечності, збудники інфекційних захворювань I - II групи патогенності і токсини, сховища, склади і бази, де вони зберігаються, стрілецькі тири і стрільбища, мисливсько-спортивні стенди, а також підприємства і майстерні по виготовленню і ремонту вогнепальної та холодної зброї, піротехнічні майстерні, пункти вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування, магазини, в яких здійснюється продаж зброї та бойових припасів до неї, організації, що займаються збутом сильнодіючих отруйних речовин, і лабораторії, що проводять аналізи цих засобів і речовин, працюють із збудниками інфекційних захворювань I - II групи патогенності і токсинами). Згідно п. 15 Положення визначено, що посадові особи та громадяни, які порушили порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорони, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття і функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. В свою чергу, п. 14 розділу І «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України» від 29.06.2005 (далі – Інструкція) визначено ряд правил поводження зі стрілецькою зброєю та боєприпасами, зокрема, щодо заборони: зберігання поза розташуванням військової частини (удома, у гуртожитку, на робочому місці) стрілецької зброї, у тому числі й спортивної та боєприпасів; мати при собі стрілецьку зброю під час перебування в санаторії, будинку відпочинку, у відпустці, на лікуванні, а також під час відвідування театрів, клубів та інших громадських місць, якщо перебування в них не пов`язане з несенням служби. Натомість, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усвідомлюючи заборону вільного обігу зброї та боєприпасів, в порушення вищевказаних норм законів, а також Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, у листопаді 2025 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись на військовій службі в населеному пункті Степне, Запорізької області, у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи на виїзді на позиції знайшов у полі гранату типу Ф1 та в подальшому незаконно без передбаченого законом дозволу переніс до своїх особистих речей, які відправив за допомогою поштового зв`язку «Нової Пошти» із вказаного населеного пункту за місцем проживання в село Ільницю, Хустського району, а саме: гранату типу Ф1.
В подальшому, 05 грудня 2025 року, солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину, та прибув до місця проживання, де незаконно без передбаченого законом дозволу та діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, отримав у відділенні «Нової Пошти» посилку з особистими речами, серед яких була граната типу Ф1, які у подальшому переніс до себе додому в АДРЕСА_1 та без передбаченого законом дозволу, зберігав їх за місцем проживання до моменту вилучення працівниками поліції, тобто 22.01.2026.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, а саме - носіння, зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, при цьому суду пояснив, що з 12.08 2024 є військовослужбовцем. Точної дати не пам`ятає, але приблизно перед відпусткою, яка була у листопаді 2025, перебуваючи на позиції, знайшов гранату, яка була розібрана, і він не знав чи вона є діючою. Після чого, відправив її, як сувенір, разом з особистими речами по місцю проживання за допомогою «Нової Пошти». Приїхавши додому сказав матері, щоб вона заховала гранату подалі від нього, а через деякий час хотів її чи викинути чи закопати. Не заперечує того, що самовільно залишив військову частину, але не відмовляється від продовження проходження військової служби. У вчиненому розкаюється, обіцяє, що такого більше не повториться, просив не застосовувати суворе покарання пов`язане з позбавленням волі.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просила суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 врахувати особу обвинуваченого, те що обвинувачений проживає з батьками, а саме: матір`ю - ОСОБА_6 , яка є інвалідом ІІ гр. з/з, та батьком - ОСОБА_7 , який є інвалідом війни 3 гр, його щире каяття, те що він є учасником бойових дій, та не застосовувати покарання пов`язане з позбавленням волі.
На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, а саме доказів на підтвердження події кримінального правопорушення, часу, місця, способу, мети та мотивів його вчинення, винуватості обвинуваченого. При цьому суд з`ясував, чи вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції відсутні, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, та обмежився таким обсягом дослідження доказів: дослідження матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, матеріали по речових доказах, процесуальних витратах, допит обвинуваченого.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.263 КК України, також, доведена зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами.
Відповідно до витягу з ЄРДР кримінального провадження №12026071100000037 від 22.01.2026, правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст.263 КК України, де в короткому викладі обставин зазначено, що 22.01.2026 до ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення про те, що військовослужбовець ОСОБА_3 зберігає за місцем свого проживання бойову гранату. 
Відповідно до довідки від 23.01.2026 № 19/107-26/660 судового експерта сектору вибухотехнічних та пожежотехнічних досліджень Закарпатського НДЕКЦ МВС зазначено, що під час перевірки огляду наданого на дослідження конструктивно оформленого заряду вибухової речовини – корпусу гранати Ф-1, яку було надано для проведення судової вибухотехнічної експертизи, в рамках кримінального провадження № 12026071100000037 від 22.01.2026, встановлено, що даний об`єкт належить до третьої категорії вибухонебезпечності (обмежено небезпечні), та вимагає певних заходів безпеки.
Відповідно до довідки від 23.01.2026 № 19/107-26/660 судового експерта сектору вибухотехнічних та пожежотехнічних досліджень Закарпатського НДЕКЦ МВС зазначено, що під час перевірки огляду наданого на дослідження засобу ініціювання вибуху – запалу УЗРГМ-2, який було надано для проведення судової вибухотехнічної експертизи, в рамках кримінального провадження № 12026071100000037 від 22.01.2026, встановлено, що зазначений об`єкт належить до другої категорії вибухонебезпечності (небезпечні), та вимагає певних заходів безпеки.
Відповідно до висновку експертизи від 23.01.2026 № СЕ-19/107-26/660-ВТХ зазначено, що надані на дослідження предмети є одним засобом оцінювання вибуху – запалом УЗРГМ-2 та конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини – корпусом гранати Ф-1. Надані на дослідження предмети засіб ініціювання вибуху - запал УЗРГМ-2 та конструктивно оформлений заряд вибухової речовини – корпус гранати Ф-1 при конструктивному поєднанні будуть являти собою гранату Ф-1, яка відноситься до категорії боєприпасів.
Оцінюючі досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Його дії правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, а саме - носіння, зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу. Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому, суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
В даній справі, суд, призначаючи покарання обвинуваченому, при виборі останньому заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.1 ст.263 КК України, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності і тяжкість скоєного кримінального правопорушення, яке за класифікацією кримінальних правопорушень ст.12 КК України визначено як тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, зі слів обвинуваченого має на утриманні двох дітей, на обліку у психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває, відповідно до Посвідчення, серія А № 543995, від 24.10.2025, є учасником бойових дій, відповідно до Доповіді від 05.12.2025 № 28056, встановлено факт самовільного залишення військової частини або місця служби без зброї військовослужбовцем солдатом ОСОБА_3 , відповідно до довідки про склад сім`ї № 04.4-19/42 від 23.01.2026 проживає разом з ОСОБА_7 (батько), який згідно до наданої копії Пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 04.02.2014, є інвалідом війни 3 гр, та ОСОБА_6 (мати), яка згідно до наданої копії Посвідчення, серія ААА №612295 від 23.01.01, є інвалідом ІІ гр. з/з. Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 , повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому. Обставини, які пом`якшують покарання – визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на перераховані обставини, за вчинення кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.263 КК України обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі. При цьому, зважаючи на особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, суд вважає, що відносно нього можуть бути застосовані положення ст.ст. 75,76 КК України, звільнивши ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням. Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до Протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22.01.2026, ОСОБА_3 затриманий 22.01.2026 о 18:20 год.

Відповідно до ухвали слідчого судді Іршавського районного суду від 23.01.2026, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21.03.2026.

У відповідності до ст. ст. 122, 124 КПК України документальне підтвердження процесуальних витрат на залучення експерта в матеріалах кримінального провадження, що підтверджується довідкою про витрати на проведення експертизи в сумі 2674,20 грн, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь Держави.

Ухвалою слідчого судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 23.01.2026 накладено арешт на вилучене майно у кримінальному провадженні. У відповідності до ч.4 ст. 174 КПК України арешт майна підлягає скасуванню.

Долю речових доказів вирішити у порядку ст.100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100, 124, 174, 349, 368, 370, 374, 615 КПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

В строк відбування покарання, зарахувати строк перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою із моменту затримання, а саме з 22.01.2026 до 03.03.2026 включно.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 03.03.2026.

Обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою - скасувати, звільнивши ОСОБА_3 з під варти негайно в залі суду.

Процесуальні витрати за виконання експертизи у кримінальному провадженні №12026071100000037 від 22.01.2026 стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на суму 2674, 20 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) грн 20 коп на користь Держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Іршавського районного суду Закарпатської області про накладення арешту на тимчасово вилучене майно від 23.01.2026, після набрання вироком суду законної сили - скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні №12026071100000037 від 22.01.2026, після набрання вироком суду законної сили:

- корпус ручної гранати типу Ф1, запал до ручної гранати типу УЗРГМ-2, змив із зовнішньої поверхні корпусу гранати типу Ф1, змив із запалу до ручної гранати типу УЗРГМ-2, які передані до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області – знищити;

- підсумок оливкового кольору, який вилучено упаковано в паперовий конверт коричневого кольору НПУ №1, мобільний телефон марки HUAWEI P30 Lite блакитного кольору ІМЕ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім-карткою № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , який упаковано в спеціальний пакет НПУ № WAR 1049387 – повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Іршавського
районного суду:         ОСОБА_1