КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 761/6826/23
номер провадження: 22-ц/824/4263/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
за участю секретаря - Габунії М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Смєхнова Володимира Афанасійовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року у складі судді Волошина В.О., у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Просто» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2023 року приватне акціонерне товариство «Просто» (далі - ПрАТ «Просто») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.
Позовна заява мотивована тим, що 16 вересня 2021 року між ПрАТ «Просто» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту PKS № 2101247 майнових інтересів власника автомобіля «Просто Каско Плюс», у відповідності до якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані із експлуатацією автомобіля «Porsche Cayenne», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 .
Позивач вказував, що 23 листопада 2021 року в місті Києві на вул. Січових Стрільців, 50 відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), учасниками якої були: ОСОБА_1 , який керував велосипедом «Крайдлер», та ОСОБА_2 , яка керувала застрахованим транспортним засобом (далі - ТЗ), в результаті якої було заподіяно матеріальну шкоду власнику застрахованого ТЗ.
Зазначав, що постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року у справі № 761/16820/22 встановлено, що ДТП сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1 . 
Зазначена ДТП було визнана ПрАТ «Просто»страховим випадком, про що було складено 04 лютого 2022 року страховий акт №157223 та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 64 865 грн 42 коп. Таким чином, фактичні витрати ПрАТ «Просто», пов`язані із цим страховим випадком, складають 64 865 грн 42 коп.  
Вказував, що ПрАТ «Просто» намагалось здійснити досудове врегулювання даного спору шляхом направлення претензії №04-1987 від 15 грудня 2022 року на адресу відповідача. Однак ОСОБА_1 не повідомив ПрАТ «Просто» про свій намір щодо врегулювання спору в досудовому порядку, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту свого порушеного права.
З урахуванням наведеного, ПрАТ «Просто» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 64 865 грн 42 коп., а також судові витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року позов ПрАТ «Просто» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Просто» 64 865 грн 42 коп. сплаченого страхового відшкодування, судовий збір в розмірі 2 684 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн 00 коп.
Рішення суду мотивоване тим, що 16 вересня 2021 року між ПрАТ «Просто» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування автомобіля «Porsche Cayenne». 23 листопада 2021 року сталася ДТП з вини ОСОБА_1 , який керуючи велосипедом «Крайдлер» не обрав безпечної швидкості руху та рухаючись по тротуару здійснив зіткнення з автомобілем «Porsche Cayenne», що привезло до пошкодження транспортних засобів, що встановлено постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року, як набрала законної сили. Вказана ДТП визнана ПрАТ «Просто» страховиком випадком та 04 лютого 2022 року виплачено суму страхового відшкодування за договором страхування у розмірі 64 865 грн 42 коп.
Суд першої інстанції при вирішенні даного спору критично оцінив наданий стороною відповідача висновок експерта №02/08 від 07 вересня 2023 року та водночас врахував як належний доказ висновок експерта №137 від 28 вересня 2023 року, наданий стороною позивача.
Враховуючи наведені вище обставини, та приймаючи до уваги, що позивач виплатив суму страхового відшкодування за договором страхування у розмірі 64 865 грн 42 коп., суд першої інстанції дійшов висновку про те, відповідно до ст.ст. 993, 512, 514, 1166 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до позивача перейшло суброгаційне право вимоги до винної особи в межах фактичних витрат, що є підставою для задоволення позову.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Смєхнов В.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ «Просто» залишити без задоволення, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи сторонами були подані взаємопов`язані докази щодо розрахунку матеріального відшкодування на користь власника застрахованого транспортного засобу ОСОБА_2 , а саме: Звіт №99-D/11/16 від 08 лютого 2023 року, висновок експерта №02/08 від 07 вересня 2023 року (за заявою ОСОБА_1 ) та висновок експерта №137 від 28 вересня 2023 року (наданий представником ПрАТ «Просто»). Наголошує, що ці документи містять різні вихідні дані та різні підходи до визначення виду і вартості відновлювальних робіт.
Звертає увагу, що правове регулювання спірних правовідносин визначається Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX (далі - Закон №3720-IX), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Зазначає, що в межах Закону №3720-IX страховик укладає договори та видає поліс обов`язкового страхування відповідно до вимог закону (з посиланням на п.п.17.1, 17.2 ст.17 Закону №3720-IX).
Вказує, що ключовою для цієї справи є норма ст.29 Закону №3720-IX, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати на відновлювальний ремонт з урахуванням зносу, розрахованого у встановленому порядку. Застосування коефіцієнта фізичного зносу є обов`язковим елементом розрахунку розміру шкоди та страхового відшкодування.
Зазначає, що пошкоджений автомобіль потерпілої ОСОБА_2 «Porsche Cayenne», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . Згідно зі Звітом №99-D/11/16 від 08 лютого 2023 року оцінювачем ОСОБА_3 визначено строк експлуатації транспортного засобу на момент ДТП - 8,4 роки. Посилається на п.п.7.37, 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ (наказ Мін`юсту та ФДМУ від 24 листопада 2003 року №142/5/2092), згідно з якими нульовий знос можливий лише за умови, що строк експлуатації «інших легкових КТЗ» не перевищує 7 років, тоді як у даному випадку цей строк перевищено.
Звертає увагу, що поданий ПрАТ «Просто» Звіт №99-D/11/16 містить три показники: ринкову вартість КТЗ - 867 520 грн 00 коп.; вартість відновлювального ремонту - 83 279 грн 17 коп.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 31 612 грн 51 коп. Зазначає, що саме показник вартості ремонту з урахуванням зносу має застосовуватися при визначенні суми, яка підлягає стягненню як матеріальна шкода відповідно до ст.29 Закону №3720-IX.
Зазначає, що попри наведені розрахунки та вимоги закону, суд першої інстанції стягнув з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 64 865 грн 42 коп., сформовані з двох платежів. В призначенні платежів міститься посилання на «розпор. №157223 від 04.02.2022», однак відповідні документи розпорядження відсутні в матеріалах справи, а також відсутній будь-який розрахунок відновлювального ремонту з урахуванням зносу, який би пояснював саме такі суми.
Вказує, що стягнення судом першої інстанції зазначених сум відбулося без належної перевірки їх правової природи та без з`ясування, яким чином вони відповідають вимогам ст.29 Закону №3720-IX щодо обов`язкового врахування зносу. Тому вважає, що суд неправильно встановив обставини щодо розміру матеріальної шкоди та зробив висновки, які не узгоджуються з матеріалами справи.
Звертає увагу суду на наявність у справі двох суперечливих актів огляду: акт огляду ТЗ №157223 від 23 листопада 2021 року, складений представником СК «ПРОСТО-Страхування» Бельським Д., за участю власника ТЗ ОСОБА_2 та акт огляду (дефектна відомість) від 22 грудня 2021 року, складений представником СТО ОСОБА_4 Зазначає, що перший акт складено одразу після ДТП 21 листопада 2021 року та містить висновок про необхідність ремонту та фарбування передніх правих дверей, тоді як другий акт, складений пізніше та без участі ОСОБА_2 , містить позицію про заміну та фарбування.
Вказує, що акт огляду ТЗ від 23 листопада 2021 року не був спростований та є належним і допустимим доказом щодо виду ремонтних робіт для відновлення технічного стану дверей. Суд першої інстанції фактично віддав перевагу акту огляду від 22 грудня 2021 року, не усунувши розбіжностей між документами та не пояснивши, чому дані первинного огляду страховика, проведеного за участю власника, не були враховані.
Стверджує, що представник СТО ОСОБА_4 не мав повноважень і належної кваліфікації для прийняття рішення про заміну чи ремонт складників КТЗ. Посилається на п.1.9 Методики визначення обсягу ремонтних дій (реєстраційний код 12.2.03), за яким прийняття рішення про необхідність заміни чи ремонту, встановлення обсягу ремонтних операцій та інші дії, що потребують спеціальних технічних знань, є виключною компетенцією судових експертів зі спеціальністю 12.2. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про статус ОСОБА_4 як судового експерта або оцінювача.
Звертає увагу, що Методика визначення обсягу ремонтних дій (п.1.10, код 12.2.03) передбачає органолептичні та інструментальні методи дослідження пошкоджень, у тому числі із застосуванням вимірювальних приладів, фото- та відеофіксації, а за потреби - діагностування. Зазначає, що в акті огляду від 22 грудня 2021 року відсутня інформація про проведення будь-яких вимірювань чи застосування інструментальних методів, що ставить під сумнів обґрунтованість висновку про «заміна» як вид ремонтних робіт.
Зазначає, що відповідач ОСОБА_1 подав до суду висновок експерта №02/08 від 07 вересня 2023 року, виконаний судовим експертом Новоселецьким В.А. Для проведення експертного дослідження матеріальних збитків судовий експерт Новоселецький В.А. направляв ОСОБА_2 , як власнику автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , письмове повідомлення про необхідність надати транспортний засіб для огляду з метою визначення характеру пошкоджень та перевірки факту заміни пошкодженої двері. Однак власник автомобіля у зазначене місце не з`явився, автомобіль на огляд не надав та причину неявки не повідомив. У зв`язку з цим експерт Новоселецький В.А. був змушений здійснювати дослідження виключно за матеріалами справи та керуватися Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (наказ Мін`юсту та ФДМУ України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092) і Методикою визначення обсягу ремонтних дій (реєстраційний код у Реєстрі методик проведення судових експертиз 12.2.03). Вказує, що під час дослідження експерт зафіксував істотну розбіжність у вихідних даних: в акті огляду транспортного засобу (дефектній відомості) від 22 грудня 2021 року, складеному представником СТО ОСОБА_4 , та у Звіті №99-D/11/16 від 08 лютого 2023 року зазначено «заміна та фарбування двері передньої правої», тоді як в акті огляду транспортного засобу №157223 від 23 листопада 2021 року, складеному представником ПрАТ СК «Просто» Бельським Д., за участю власника ТЗ ОСОБА_2 , зазначено «ремонт та фарбування двері передньої правої».
Зазначає, що експертом ОСОБА_5 визначено конкретний характер пошкоджень двері: деформація 47?12 см на геометрично складній поверхні змінної кривизни, утруднений доступ до пошкоджень, наявність згину. За результатами дослідження експерт встановив вартість відновлювального ремонту та матеріального збитку щодо двері передньої правої на день ДТП у розмірі 11 833 грн 35 коп., яка підлягає стягненню.
Вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано поклався виключно на висновок експерта №137 від 28 вересня 2023 року, складений судовим експертом Терентьєвим Л.І., та безпідставно відхилив висновок експерта Новоселецького В.А. №02/08 від 07 вересня 2023 року. Обидва дослідження виконувалися на підставі матеріалів справи, однак Терентьєв Л.І. використовував як вихідні дані - акт огляду від 22 грудня 2021 року, складений ОСОБА_4, який не мав компетенції визначати необхідність заміни.
Звертає увагу на суперечність у висновках Терентьєва Л.І. щодо причин заміни дверей. У фототаблиці експерт зазначає «деформація правої передньої двері з витяжкою металу» як підставу для заміни, однак таке формулювання не відповідає критеріям Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, яка передбачає заміну лише за наявності «глибокої деформації з витяжкою металу» або перевищення встановленої площі деформації (30% для алюмінієвих або 50% для сталевих складників).
Зазначає, що Методика визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу (реєстраційний код у Реєстрі методик проведення судових експертиз 12.2.03) у п.п.14.16.9.1 -14.16.9.2 передбачає визначення глибини деформації шляхом співвідношення стріли поглиблення до лінійного розміру пошкодження та допускає застосування відповідного критерію виключно за результатами проведених замірів, можливість яких експерт визначає у кожному конкретному випадку. Однак експерт Терентьєв Л.І. жодних вимірювань не проводив, оскільки автомобіль для огляду йому також не надавався, а відтак висновок про наявність підстав для «заміни» є необ`єктивним.
Наголошує, що в рішенні суду першої інстанції міститься твердження про нібито пропозицію представника позивача відповідачу та його представнику оглянути відремонтований ТЗ на предмет заміни дверей, від якої вони відмовилися, однак це не відповідає дійсності.
Представник ПрАТ «Просто» - адвокат Синюк С.Л. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, оскільки суд повно та всебічно дослідив обставини справи, належним чином оцінив подані докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права. Вказує, що вина відповідача у спричиненні ДТП встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, яка має преюдиційне значення, а позивач на підставі договору добровільного страхування виплатив страхове відшкодування у сумі 64 865 грн 42 коп., що підтверджується страховим актом, рахунками та платіжними документами. Наголошує, що висновки експертизи, на які посилається відповідач, виконані з порушенням Методики оцінки та обґрунтовано відхилені судом, тоді як докази позивача підтверджують фактичні витрати на відновлювальний ремонт, а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і не спростовують висновків суду.
13 лютого 2026 року представник ПрАТ «Просто» - адвокат Синюк С.Л. подав заяву про стягнення судових витрат, у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 10 000 грн 00 коп.
Заява мотивована тим, що для захисту своїх прав позивач уклав договір про надання правової допомоги з АБ «Синюк та партнери», адвокат надав консультації, здійснив підготовчі процесуальні дії, аналіз доказів та судової практики, а також підготував і подав відзив на апеляційну скаргу. Загальний час роботи становив 5 годин за погодинною ставкою 2 000 грн 00 коп., що підтверджується договором, ордером, актом виконаних робіт, рахунком та платіжними документами. Тому зазначені витрати є реальними, документально підтвердженими та співмірними складності справи і підлягають відшкодуванню відповідачем.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 лютого 2026 року, занесеними до протоколу судового засідання, залишено без задоволення заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Смєхнова В.А. про виклик експерта Терентьєва Л.І. для надання пояснень щодо його висновку та відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Смєхнова В.А. про витребування доказів. 
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та в письмових поясненнях, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 23 листопада 2021 року в місті Києві по вул. Січових Стрільців 50, водій ОСОБА_1 , керуючи велосипедом «Крайдлер», не обрав безпечної швидкості руху та рухаючись по тротуару здійснив зіткнення з автомобілем «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2022 року у справі №761/16820/22 (провадження № 3/761/5504/22), яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (порушення вимог п.п.12.1, 6.6 «б» Правил дорожнього руху), провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року у справі № 761/43910/21, яка набрала законної сили, провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої вона ухвалена, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У справі встановлено, що 16 вересня 2021 року між ПрАТ «Просто» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту PKS №2101247 майнових інтересів власника автомобіля «Просто Каско Плюс», відповідно до умов якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані із експлуатацією автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 . Термін дії з 19 вересня 2021 року до 19 вересня 2022 року. Страховий ліміт - 785 000 грн 00 коп.
Установлено, що 26 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулась до ПрАТ «Просто» із заявою про подію, що має ознаки страхової.
ПозивачемПрАТ «Просто» було визнано вказану ДТП страховим випадком.
Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «Просто»на підставі акту від 26 листопада 2021 року огляду колісного транспортного засобу, висновку експерта - Звіту № 99-D/11/16 від 08 лютого 2023 року (складеного сертифікованим оцінювачем ФОП ОСОБА_3 ), рахунку-фактури № АС-00005628 від 21 грудня 2021 року та рахунку-фактури № 0005 від 26 січня 2022 року, страхового акту № 157223 від 04 лютого 2022 року та розрахунку страхового відшкодування, здійснило виплату вартості проведеного відновлювального ремонту застрахованого ТЗ на користь ФОП ОСОБА_7 у розмірі 47 770 грн 00 коп. за двері та ФОП ОСОБА_8 - в розмірі 17 095 грн 42 коп. за ремонтні роботи. 
Всього за ремонт та відновлення «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 , ПрАТ «Просто» сплатило грошові кошти у розмірі 64 865 грн 42 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 2153 та № 2154 від 04 лютого 2022 року.
У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача зазначав, що даний порядок виплати суми страхового відшкодування був узгоджений зі страхувальником та особами, які проводили ремонтні роботи, та не суперечить вимогам чинного законодавства та умовам договору страхування, а тому до позивача перейшло право вимоги до відповідача в частині сплаченої суми страхового відшкодування.
Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з вимогами ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України
«Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Під час застосування наведених норм права підлягає урахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), відповідно до якого ст.1191 ЦК України та ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункти 68-70).
Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою ПрАТ «Просто» страхового відшкодування, до нього (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимогидо завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.
Такого ж по суті висновку про трансформацію деліктних зобов`язань та переходу майнової вимог дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 450/3453/17, провадження № 61-13380св19.
Отже, встановивши, що 23 листопада 2021 року сталася ДТП з вини ОСОБА_1 , що підтверджено постановою судді у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили та має преюдиційне значення у даній справі, а ПрАТ «Просто» на підставі договору добровільного страхування правомірно здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 64 865 грн 42 коп., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права вимоги до відповідача. У зв`язку з такою виплатою до страховика в порядку ст.ст.512, 514, 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» перейшло суброгаційне право вимоги в межах фактично понесених витрат, при цьому деліктне зобов`язання не припинилося, а відбулася заміна кредитора.
Матеріалами справи підтверджено, що виплата здійснена на підставі страхового акта №157223 від 04 лютого 2022 року, рахунків-фактур № АС-00005628 від 21 грудня 2021 року та №0005 від 26 січня 2022 року, а також платіжних доручень №2153 і №2154 від 04 лютого 2022 року, на загальну суму 64 865 грн 42 коп., сплачену за заміну дверей та проведення ремонтних робіт. Зазначені докази є належними та допустимими, підтверджують реальність і розмір витрат, тоді як доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення не встановлено.
При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відхилив заперечення ОСОБА_1 про те, що розмір суми страхового відшкодування, з урахуванням пошкоджень, які отримав застрахований ТЗ внаслідок ДТП є завищеними.
Так, у суді першої інстанції стороною відповідача на підтвердження своїх доводів було надано висновок експерта № 02/08 від 07 вересня 2023 року, виконаний судовим експертом Новоселецьким В.А.
Водночас ПрАТ «Просто» надало суду висновок експерта № 137 від 28 вересня 2023 року, виконаний судовим експертом Терентьєвим Л.І.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що при виконанні зазначених вище експертиз судові експерти керувалися «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика 1), а також Методикою визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу» (далі - Методика 2).
За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, висновками експертів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Згідно із ст.110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
На підставі ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Пунктом 5.1 Методики 1 визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.
Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
У звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається така інформація:
- додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження (п.4.4 (с) Методики 1).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно критично оцінив висновок експерта № 02/08 від 07 вересня 2023 року, складеного судовим експертом Новоселецьким В.А., виходячи з такого.
Так, представник відповідача зазначав, що для проведення експертного дослідження власника застрахованого ТЗ викликали за місцем реєстрації з метою огляду автомобіля та перевірки факту заміни дверей, однак він не з`явився. Водночас, як правильно встановив суд першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, що стороні відповідача було відомо, що власник транспортного засобу за місцем реєстрації фактично не проживає, про що також зазначав представник позивача під час розгляду справи. 
Крім того, у судовому засіданні суду першої інстанції експерт Новоселецький В.А. підтвердив, що висновок № 02/08 виконано за фотографіями, наданими відповідачем, однак такі фотоматеріали як докази до матеріалів справи відповідачем не долучалися. При цьому стороною відповідача не було пояснено, якими саме вихідними даними користувався експерт і чому не дотримано вимог п. 4.4(с) Методики 1 щодо належного оформлення додатків (зокрема фотоматеріалів), необхідних для перевірки розрахунків. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що поданий відповідачем висновок № 02/08 містить істотні невідповідності та не підтверджений належними вихідними даними.
Натомість апеляційний суд погоджується з тим, що висновок експерта № 137 від 28 вересня 2023 року, виконаний судовим експертом Терентьєвим Л.І. та наданий позивачем, відповідає вимогам процесуального закону та методик, оскільки складений на підставі належних вихідних даних, зокрема цифрових кольорових фотоматеріалів, а огляд пошкодженого автомобіля відбувався 26 листопада 2021 року. До висновку долучено фототаблиці як невід`ємну його частину (додаток № 2) відповідно до п. 4.4 (с) Методики 1.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сторона відповідача під час розгляду справи не заявляла клопотань про призначення додаткової чи повторної експертизи, а відтак не скористалася передбаченими ЦПК України процесуальними засобами для усунення можливих сумнівів щодо експертного висновку. При цьому з огляду на приписи ч. 4 ст.12 ЦПК Україникожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином суд першої інстанції при вирішенні справи правильно визначив характер спірних правовідносини між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.
Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру шкоди суд першої інстанції не врахував обов`язковість застосування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу відповідно до ст. 29 Закону №3720-IX та що сума відшкодування мала визначатися виходячи з вартості ремонту з урахуванням зносу, не приймаються апеляційним судом до уваги з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.29 Закону№3720-IX, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 
Наведене обмеження щодо відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, встановлено для страховиків цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Втім, чинне законодавство не містить відповідних положень щодо необхідності урахування фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу у правовідносинах, що виникли між страхувальником та страховиком відповідно до договорів добровільного страхування майна.
У такому випадку розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється згідно із умовами договору, вимогам спеціального законодавства (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 755/518/19 провадження № 61-22992св19).
Як встановлено вище, 16 вересня 2021 року між ПрАТ «Просто» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту PKS №2101247 майнових інтересів власника автомобіля «Просто Каско Плюс», відповідно до умов якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані із експлуатацією автомобіля «Porsche Cayenne», д.н.з. НОМЕР_1 .
Цим договором добровільного страхування наземного транспорту передбачено виплату страхового відшкодування, зокрема у безготівковій формі згідно рахунків СТО, про що також вказано в заяві ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування від 24 січня 2022 року та підтверджується змістом платіжних доручень від 04 лютого 2022 року №2153 та №2154 про сплату на рахунок СТО коштів на ремонт застрахованого ТЗ у загальній сумі 64 865 грн 42 коп. 
Отже, з огляду на те, що спір виник із договору добровільного страхування, тому доводи скаржника про обов`язкове врахування коефіцієнта фізичного зносу не заслуговують на увагу.
Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.
З урахуванням того, що більшість доводів апеляційної скарги є аналогічними поясненням сторони відповідача у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому апеляційний враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
13 лютого 2026 року представник позивача ПрАТ «Просто» - адвокат Синюк С.Л. подав заяву про стягнення судових витрат, у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 10 000 грн 00 коп.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.
З матеріалів справи вбачається, що 03 січня 2024 року між ПрАТ «Просто» та адвокатським бюро «Синюк та партнери» (далі - АБ «Синюк та партнери») в особі адвоката Синюка С.Л., було укладено договір про надання правової допомоги №1, за умовами якого АБ «Синюк та партнери» на умовах платності зобов`язалося надавати ПрАТ «Просто» комплексну професійну правову допомогу, зокрема, у судах усіх інстанцій.
Згідно з актом виконаних робіт від 02 лютого 2026 року АБ «Синюк та партнери» надало у січні 2026 року ПрАТ «Просто» професійну правничу допомогу у даній справі за позовом до ОСОБА_1 у розмірі 10 000 грн 00 коп. Ці кошти були фактично сплачені позивачем згідно з рахунком-фактурою №2 від 29 січня 2026 року та платіжною інструкцією № 1230 від 12 лютого 20026 року.
Під час апеляційного розгляду справи відповідач  ОСОБА_1 та його представник адвокат Смєхнов В.А. заперечували проти заяви ПрАТ «Просто» про стягнення судових витрат на правову допомогу, посилаючись, зокрема, на неспівмірність заявленого розміру наданим послугам.
Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням доводів представника відповідача щодо неспівмірності розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу наданим послугам, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Просто» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн 00 коп.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Смєхнова Володимира Афанасійовича - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Просто» витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 лютого 2026 року. 

Головуючий

Судді: