ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
06 квітня 2026 року (16:15)	Справа № 280/607/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
23.01.2026 через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач), в якій позивач просить:
визнати протиправними дії відповідача щодо взяття позивача на військовий облік, як військовозобов`язаного;
зобов`язати відповідача виключити із військового обліку військовозобов`язаних позивача;
визнати протиправними дії відповідача щодо внесення даних про перебування позивача на військовому обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
зобов`язати відповідача виключити дані про перебування позивача на військовому обліку військовозобов`язаних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у 2001 році позивачу проведено медичний огляд військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 та його визнаного непридатним з виключенням з військового обліку на підставі статті 41-а розкладу хвороб. Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 09.11.1999 позивач на підставі статті 37 п.6 ч.3 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Водночас, у грудні 2025 року позивач сформував еВОД через онлайн-портал «Резерв +» і виявив, що перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , хоча ніколи не перебував на обліку у даному ТЦК та СП. На адвокатський запит надано відповідь, відповідно до якої ІНФОРМАЦІЯ_5 зазначив, що рішенням оператора реєстру вищого штабу автоматично було зараховано позивача на військовий облік. При цьому, особисто відповідачем щодо позивача ніяких рішень не приймалося. Також, для вирішення означених питань відповідачем було рекомендовано звернутися позивачу особисто із заявою до територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до територіальності у АДРЕСА_3 . Позивач дії ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо взяття його на військовий облік, як військовозобов`язаного та внесення даних про перебування його на військовому обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів вважає протиправними, оскільки позивач є виключеним з військового обліку ще у 2001 році, отже саме з 31.10.2001 він не є військовозобов`язаним, призовником чи резервістом. Просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 28.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідачем надано відзив на позовну заяву (вх. №11905 від 06.03.2026), в якому зазначає, що відповідачем рішень, що взяття на військовий облік ОСОБА_1 не приймалося тому визнавати їх протиправними не має жодних підстав. Зазначає, що оператор ІНФОРМАЦІЯ_6 не має можливості вести реєстр щодо призовників і військовозобов`язаних, на підставі обліку біографічних даних, стану здоров`я результатів співбесіди, тощо, які б мали узагальнюватися в особових справах, які мали б існувати в ІНФОРМАЦІЯ_4 , але подібних справ не існує. Справа відносно позивача можливо існує у правоприємника ІНФОРМАЦІЯ_4 , що обслуговувало ІНФОРМАЦІЯ_2 . Надані копії документів не дають підстав ІНФОРМАЦІЯ_4 для виключення ОСОБА_1 , з військового обліку та вносити відомості про виключення даного громадянина з військового обліку.
Представником позивача 16.03.2026 надано відповідь на відзив. Зазначає, що відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, а тому посилання відповідача на непричетність щодо взяття позивача на військовий облік є безпідставними. Також зазначає, що відповідачу надані всі документи, з яких вбачається, що позивача визнано непридатним та виключено з військового обліку.
Згідно зі ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження. 
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини.
Відповідно до відомостей, що містяться у військовому квитку позивача серії НОМЕР_3 , позивач проходив військову службу у вч НОМЕР_4 з 12.11.1999, у вч НОМЕР_5 – з 15.05.2000, у вч НОМЕР_6 – з 29.05.2000.
Відповідно до витягу із протоколу ВЛК від 31.10.2001 №716, рядовому ОСОБА_1 30.10.2001 проведено медичний огляд військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 та на підставі ст. 41-а Розкладу хвороб – Таблиці додаткових вимог до Положення, введеного в дію наказом Міністра оборони України 1999 року №2007, визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. У протоколі зазначено, що «не підлягає повторному медичному пересвідченню».
Також, відповідно до відомостей, що містяться у військовому квитку позивача серії НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 09.11.1999, позивач 31.10.2001 ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі статті 37 п.6 ч.3 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
Відповідно до ВОД «Резерв+» станом на дату уточнення даних – 08.12.2025, позивач є військовозобов`язаним, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , званні – рекрут, потребує проходження базової загальновійськової підготовки, солдат резерву.
Представником позивача – адвокатом М.Шершаковою, 30.12.2026 направлено до відповідача адвокатський запит щодо скасування взяття на облік та внесення до Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації щодо непридатності позивача до військової служби та виключення його з військового обліку.
На адвокатський запит відповідачем 09.01.2026 надано відповідь №ЩТ/164, що в ході реалізації Постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2024 №932, позивача, автоматично, рішенням вищого штабу взято на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відповідно до даних Реєстру позивач є військовозобов`язаним. Зазначає, що особисто відповідачем щодо позивача ніяких рішень не приймалося. Також відповідачем було рекомендовано звернутися позивачу до ТЦК та СП за місцем фактичного проживання (реєстрації).
Не погоджуючи із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-друга статті 1 Закону).
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (частина сьома статті 1 Закону № 2232-XII).
Поняття та види, порядок ведення військового обліку, постановка на військовий облік, а також зняття та виключення з нього визначені статтями 33 - 37 Закону №2232-XII (на день постановки позивача на військовий облік та визнання його не придатним до військової служби Закон № 2232-XII діяв у редакції від 11.02.2001).
У відповідності до частини першої статті 33 Закону №2232-XII усі військовозобов`язані та призовники підлягають військовому обліку.
Згідно з частиною третьою статті 33 Закону №2232-XII, військовий облік усіх військовозобов`язаних та призовників провадиться за місцем їх проживання, а також за обсягами та деталізацією і поділяється на персонально-якісний, персонально первинний та персональний. Військовий облік військовозобов`язаних за призначенням поділяється на загальний і спеціальний.
Відповідно п. а) до ч.5 ст. 37 Закону № 2232-XII виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
Аналогічна норма міститься і у чинній на даний момент редакції пункту 3 частини 6 статті 37 - виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які визнані непридатними до військової служби.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок №1487).
Відповідно до пункту 20 Порядку №1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
Для внесення запису/актуалізації даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ними надаються персональні дані відповідно до вимог Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Згідно із пунктом 22 Порядку №1487 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до пункту 79 Порядку №1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, визначені Законом України №1951-VIII від 16.03.2017 «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон № 1951-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1951-VIII Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі – Реєстр) - це інформаційно комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є: ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (стаття 2 Закону № 1951-VIII).
Згідно зі статтею 3 Закону №1951-VIII, основними засадами ведення Реєстру є: 1) обов`язковість та своєчасність внесення до Реєстру передбачених цим Законом відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) повнота та актуалізація відомостей Реєстру про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 3) захищеність Реєстру та внесених до нього відомостей - держава гарантує захист бази даних Реєстру від несанкціонованого доступу та зловживання доступом, незаконного використання відомостей Реєстру, порушення цілісності бази даних Реєстру та його апаратного чи програмного забезпечення, а також гарантує дотримання законодавства щодо захисту персональних даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів, наявних у Реєстрі.
Частиною 5 статті 5 Закону №1951-VIII передбачено, що органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є: уповноважений орган адміністрування держателя Реєстру; оперативні командування; територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя; Центральне управління Служби безпеки України; відповідні підрозділи розвідувальних органів України.
Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних (частини 8, 9 статті 5 Закону № 1951-VIII).
За змістом статті 6 Закону № 1951-VIII до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
До службових даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про виконання військового обов`язку; відомості про результати проходження медичного огляду (військово-лікарської експертизи); відомості про проходження альтернативної (невійськової) служби відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу"; відомості про участь у бойових діях. (стаття 8 Закону №1951-VIII).
Відповідно до статті 9 Закону №1951-VIII, призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право: отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
На виконання частини 1 статті 14 Закону №1951-VIII, ведення Реєстру включає: 1) внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним; 2) внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами; 3) знищення повторного запису Реєстру в разі його виявлення.
Актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною (частина 3статті 14 Закону №1951-VIII).
Отже, як Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» так і Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, покладає обов`язок на районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки вносити до Реєстру передбачені Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів. В пункті 4 розділу І Порядку ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів зазначено, що основними засадами ведення Реєстру є обов`язковість внесення до Реєстру передбачених Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
Як встановлено судом, позивач проходив військову службу з 12.11.1999.
Відповідно до витягу із протоколу ВЛК від 31.10.2001 №716, рядовому ОСОБА_1 30.10.2001 проведено медичний огляд військово-лікарською комісією Торезьким МВК Донецької області та на підставі ст. 41-а Розкладу хвороб – Таблиці додаткових вимог до Положення, введеного в дію наказом Міністра оборони України 1999 року №2007, визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. У протоколі зазначено, що «не підлягає повторному медичному пересвідченню».
Також, відповідно до відомостей, що містяться у військовому квитку позивача серії НОМЕР_3 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 09.11.1999, позивач 31.10.2001 ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі статті 37 п.6 ч.3 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Не підлягає повторному медичному пересвідченню.
В електронному застосунку «Резерв+» станом на 08.12.2025 містяться відомості, що позивач є «військовозобов`язаним» та перебуває на військовому обліку.
У зв`язку із визнанням військово-лікарською комісією позивача в 2001 році непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку позивач підлягав виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах на підставі ч. 5 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ у відповідній редакції.
Отже, позивач був виключений з військового обліку, при цьому вказано про те, що позивач не підлягає повторному медичному пересвідченню.
Відповідач зобов`язаний був внести відповідну інформацію до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про позивача, а саме те, що останній виключений з військового обліку у зв`язку з тим, що він визнаний непридатним до військової служби військово лікарською комісією, що зроблено не було. 
Зазначеною бездіяльністю порушені права позивача, адже внесення даних до Реєстру про його непридатність до військової служби породжує для нього певні юридичні наслідки, на які позивач має обґрунтоване право розраховувати, але які не настали.
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Суд зауважує, що як стверджує відповідач, позивач взятий на військовий облік автоматично, відповідно до Постанови КМУ від 16.08.2024 №932.
Проте, відповідач на заяву позивача від 30.12.2025 про виключення його з військового обліку не вчинив дій, які б відновили порушені права позивача. При цьому, до вказаної заяви позивачем було долучено копію військового квитка серії НОМЕР_7 та копію протоколу ВЛК від 30.10.2001. Вказаними документами підтверджений факт визнання позивача непридатним до військової служби та виключення його із військового обліку.
Відтак, відповідачем вчинено протиправну бездіяльність.
Посилання відповідача на те, що позивач має звернутися до ТЦК та СП за місцем реєстрації суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ВОД позивач перебуває на обліку саме у ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відтак, саме вказаний суб`єкт владних повноважень є органом ведення реєстру.
Отже, ефективним способом захисту порушеного права у цьому випадку є визнання протиправною бездіяльності відповідача та його зобов`язання внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних у зв`язку із непридатністю до військової служби за станом здоров`я з 31.10.2001.
При цьому, суд наголошує, що у справі "Рисовський проти України", №29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58).
Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74).
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).
Отже, на переконання суду, негативні наслідки від такої поведінки органу влади не можуть перекладатися на приватну особу.
Резюмуючи усе вищевикладене, суд зазначає, що невнесення відомостей про виключення позивача з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів є протиправним та таким, що порушує права та обов`язки позивача, оскільки позивач є виключеним з військового обліку і даний факт не потребує додаткового підтвердження.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд прийшов до висновку, що позивач довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, не довів, що діяв у межах закону, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов задовольняється.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби за висновком ВЛК від 31.10.2001 №716 та про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби за висновком ВЛК від 31.10.2001 №716 та про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 06.04.2026. 

Суддя Ю.В. Калашник