ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 684/570/25
Провадження № 22-ц/820/854/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 

 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 12 січня 2026 року (суддя Волошин Р.Р.).
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позову зазначалось, що 22.11.2022 ОСОБА_1 між ТОВ «ФК «ЦФР» укладено кредитний договір № 4655962352.
Відповідно до умов договору, кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Згідно з п. 1.2, 1.3. кредитного договору, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених кредитним договором.
Пунктом 2.1. цього договору передбачено, що всі інші умови кредитного договору, викладені в паспорті кредиту та в умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР».
Відповідно до умов п. 1.2 договору, позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 36372 грн гривень; строк користування - 60 місяців; загальні проценти - 10,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти – 3,50 % від суми кредиту.
Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 1.2, 1.4. Кредитного договору).
23 листопада 2022 року права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021. Відповідно до умов даного договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору, позивач є новим кредитором за кредитним договором № 4655962352 від 22 листопада 2022 року.
Вказував, що станом на 01.05.2025 заборгованість позичальниці за кредитним договором № 4655962352 від 22.11.2022 становить 34800,06 грн, з врахуванням заборгованості по тілу кредиту у розмірі 21483,97 грн, заборгованості по річним процентам у розмірі 200,40 грн, заборгованості по щомісячним процентам у розмірі 13115,69 грн.
Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість, а також судові витрати по справі.
Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 12 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. При цьому, посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Зазначає, що позивачем надано письмові докази про підстави виникнення зобов`язань між сторонами. Договором факторингу № 01/09/21 від 01 вересня 2021 між сторонами чітко визначені правовідносини які виникли після укладання такого договору факторингу. 
За позицією скаржника, позивач має повне право на отримання відповідних грошових коштів від відповідачки, яка порушила зобов`язання за кредитним договором.
Вважає, що судом першої інстанції не було враховано те, що реєстр прав вимог до договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року підписаний первісним кредитором та новим кредитором 23.11.2022, тобто на наступний день після укладення кредитного договору № 4655962352 від 22.11.2022, що, на думку скаржника, підтверджує факт передачі прав вимог за даним кредитним договором.
Наполягає на тому, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позивач не надав суду достатніх доказів, що на день звернення до суду право кредитора за даним кредитним договором перейшло до АТ «Таскомбанк». 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, 01 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» (первісний кредитор) та АТ «Таскомбанк» (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги №01/09/21, у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. (а.с. 23-30).
22.11.2022 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4655962352, згідно якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. (а.с. 9-10).
Сума кредиту - 36372 грн, строк - 60 місяці, кредит надається безготівковим шляхом, або готівкою, протягом 3 банківських днів від дня кредиту, процентна ставка за кредитом - фіксована та не підлягає зміні протягом строку кредитування. Процентні ставки: при наданні кредиту - 5,00% від суми кредиту, що становить 1732 грн; щомісячні проценти - 3,50% від суми кредиту, згідно з графіком платежів; річні проценти - загальні - 10,99% від суми боргу за договором, згідно з графіком платежів.
Кредитний договір підписано ОСОБА_1 (а.с. 16-19).
Згідно з випискою по особовим рахункам кредитного договору № НОМЕР_1 за період з 22 листопада 2022 року по 01 травня 2025 року відповідачка отримала 36372 грн кредиту за кредитним договором № 4655962352 від 22.11.2022 та користувалася кредитними коштами. (а.с. 43-139)
У витягу з реєстру прав вимоги до договору про відступлення прав вимоги №01/09/21 від 01 вересня 2021 року за 23 листопада 2022 року зазначено кредитний договір № 4655962352 від 22.11.2022, під порядковим №18, загальна сума заборгованості 36372 грн, позичальниця ОСОБА_1 (а.с.36).
Платіжною інструкцією № 1056575827 від 23.11.2022 здійснено оплату за договором про відступлення прав вимоги (а.с. 37).
Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № 4655962352 від 22 листопада 2022 року, станом на 01 травня 2025 року, загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 34800,06 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) – 21483,97 грн, заборгованість по відсоткам (в тому числі прострочені) – 200,40 грн, заборгованість за щомісячними процентами (в тому числі простроченими) – 13115,69 грн (а.с. 38-42).
10 червня 2025 року АТ «Таскомбанк» повідомило відповідачку про відступлення прав вимог за кредитним договором №4655962352 від 22 листопада 2022 року (а.с. 141).
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності наявності у позивача права вимоги за кредитним договором № 4655962352 від 22.11.2022, позичальником за яким є відповідачка.
Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки та розмір процентів визначаються кредитним договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.
Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з матеріалами справи, договір про відступлення права вимоги № 01/09/21 за яким ТОВ «ФК «ЦФР» відступило право вимоги АТ «Таскомбанк», був укладений 01 вересня 2021 року.
Водночас, кредитний договір №4655962352 укладений між ТОВ «ФК ЦФР» та ОСОБА_1 22 листопада 2022 року.
Отже, на момент укладання договору про відступлення права вимоги, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , а відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати АТ «Таскомбанк» на підставі договору про відступлення права вимоги від 01 вересня 2021 року.
Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що АТ «Таскомбанк» не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини 1 статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини 1 статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, і у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати АТ «Таскомбанк» на підставі договору відступлення права вимоги від 01 вересня 2021 року №01/09/21.
Вбачається також, що на час укладення договору відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01 вересня 2021 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином.
Вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у АТ «Таскомбанк» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору відступлення права вимоги 01 вересня 2021 року не було, та сторони не могли передбачити, що 22 листопада 2022 року цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачкою.
Отже, між ТОВ «ФК ЦФР» та АТ «Таскомбанк» на час укладення договору відступлення прав вимоги 01 вересня 2021 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідачки, які виникли після укладення цього договору.
При цьому, умовами договору не передбачено право вимоги, яке може виникати в майбутньому.
Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.
Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 12 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач       І.В. П`єнта

Судді:         А.П. Корніюк

О.І. Талалай