КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року

справа № 757/44196/25

провадження № 22-ц/824/3242/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.
при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:
позивач - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Ярослав Вікторович
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
треті особи: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сокол Ірина Віталіївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Григоренко І.В., у справі за заявою представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі позовом Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 , на стороні відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сокол Ірини Віталіївни про визнання договору дарування квартири недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та відновлення становища, яке існувало до порушення,-
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2025 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича (далі - позивач, Приватний виконавець Бережний Я.В.) до ОСОБА_1 (далі - відповідач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - відповідач-2, ОСОБА_2 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 (далі - третя особа-1, ОСОБА_3 ), на стороні відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сокол Ірини Віталіївни (далі - третя особа-2, Приватний нотаріус Сокол І.В.), про визнання договору дарування квартири недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію та відновлення становища, яке існувало до порушеннята призначено підготовче засідання.
Одночасно з поданням позовної заяви представником позивача - адвокатом Балійчук Людмилою Іванівною подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, загальною площею 46,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 965415380000), що належить на праві власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 ) та заборонити суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначає, що з урахуванням предмету спору, існує ризик, що відповідач в подальшому може здійснити будь-яким чином відчуження квартири та невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, оскільки існує ризик продажу майна, яке є предметом позову, на користь третіх осіб.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на квартиру, загальною площею 46,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та заборонено суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.
Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.
Вимоги обґрунтовані тим, що позивач не довів реальну загрозу відчуження квартири чи утруднення виконання рішення суду. Посилання на гіпотетичну можливість відчуження майна є припущенням.
Позов подано про визнання договору дарування недійсним, а не про витребування майна. Отже, арешт квартири добросовісного власника є надмірним заходом.
Апелянт набув квартиру на підставі нотаріального договору дарування і не був стороною у попередньому спорі. Арешт без доведених ризиків порушує ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Ярослава Вікторовича - Балійчук Л.І. зазначає, що у період виникнення у боржника Відповідача 1 ОСОБА_1 прострочення боргового зобов`язання перед ОСОБА_3 , а саме з 01.12.2022 р., боржник Відповідач 1 подарував квартиру, яка належала йому на праві власності Відповідачу 2 ОСОБА_2 , який є пов`язаною особою як з батьком боржника так і самим боржником.
Оскільки визнання недійсним правочину, який є безпосередньою підставою для зміни власника спірної квартири вплине на подальший правовий режим цього нерухомого майна, то вибраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими в цій справі вимогами позову.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки існує ризик відчуження майна, щодо якого позивач просить визнати договір дарування недійсним.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За приписами ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Верховний Суд в постанові від 19.11.2020 у справі №334/6521/19 навів наступний правовий висновок.
Забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання недійсним договору дарування квартири , загальною площею 46,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сокол І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65881985 від 22.12.2022 р. на підставі якого право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 та припинено право власності ОСОБА_1 та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом застосування наслідків недійсності договору дарування квартири від 22.12.2022 р., а саме: скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 , визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 та відновлення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 (Відповідач 1) на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 07 лютого 2022 року у розмірі 200 000,00 доларів США, а також судовий збір у розмірі 15 140,00 грн. Рішенням суду було встановлено, що Відповідач 1 ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання перед ОСОБА_3 та не повернув до 01 грудня 2022 року ОСОБА_3 позику в сумі 200 000,00 доларів США.
На виконання вищевказаного рішення приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бережним Ярославом Вікторовичем 26 червня 2025 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 згідно виконавчого листа, виданого Печерським районним судом міста Києва 18.06.2025 р. про стягнення з Відповідача 1 боргу у розмірі 200 000,00 доларів США та 15 140,00 грн. судового збору.
22.12.2022 року між Відповідачем 1 ОСОБА_1 (боржником) та Відповідачем 2 ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сокол Іриною Віталіївною, зареєстровано в реєстрі №9945.
Тобто, у період виникнення у боржника Відповідача 1 ОСОБА_1 прострочення боргового зобов`язання перед ОСОБА_3 , а саме з 01.12.2022 р., боржник Відповідач 1 подарував квартиру, яка належала йому на праві власності Відповідачу 2 ОСОБА_2 , який є пов`язаною особою як з батьком боржника так і самим боржником.
З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір про визнання недійсним договору дарування квартири, укладеного між відповідачами, на підставі якого з власності відповідача 1 вибуло згадане нерухоме майно, інтерес у поверненні якого до її власності має позивач на виконання рішення суду і новий власник цього майна відповідач 2 ОСОБА_2 не обмежений у можливості відчужити спірне майно, невжиття заходу забезпечення позову у виді арешту на майно істотно ускладнить або унеможливить в майбутньому виконання рішення суду у разі ухвалення судом рішення на користь позивача.
З урахуванням всього вищевикладеного, колегія суддів зауважує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним ефективно захищаються законні інтереси позивачів на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягнути за собою неможливість виконання судового рішення.
При цьому суд зазначає, що арешт на майно не завдає жодних збитків власнику майна, оскільки останній вільний у праві користуватися майном у період дії заходу забезпечення позову.
Враховуючи, що при постановлені ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухали суду та задоволення апеляційної скарги.
Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст складено 16 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді