ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 березня 2026 року справа №200/2125/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Сіваченка І.В., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 р. у справі № 200/2125/25 (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошового забезпечення,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач, ДПП), в якому, з урахуванням роз`єднання позовних вимог, просила: 
- визнати протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції по не нездійсненню письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплат в день звільнення;
- визнати протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції по нарахуванню та проведенню виплати грошового забезпечення за лютий 2025 року в розмірі 33386 (тридцять три тисячі триста вісімдесят шість) гривень 91 коп. в день звільнення;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті грошового забезпечення за лютий 2025 року розмірі 33386 (тридцять три тисячі триста вісімдесят шість) гривень 91 коп. (без вирахування податків і зборів);
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 компенсацію у зв`язку з втратою частини доходів внаслідок порушення строків виплати грошового забезпечення за лютий 2025 року з дня звільнення по день фактичного розрахунку;
- визнати протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції по нарахуванню та проведенню виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2025 рік в розмірі 19473 (дев`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят три) гривні 86 коп. в день звільнення;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції заборгованості по виплаті компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2025 рік в розмірі 19473 (дев`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят три) гривні 86 коп. (без вирахування податків і зборів);
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 компенсації у зв`язку з втратою частини доходів внаслідок порушення строків виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2025 рік з дня звільнення по день фактичного розрахунку;
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції по нарахуванню та проведенню виплати компенсації за невикористані 50 днів оплачуваної відпустки в розмірі 69549 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) гривень 50 коп. в день звільнення;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції заборгованість по компенсації за невикористані 50 днів оплачуваної відпустки в розмірі 69549(шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) гривень 50 коп. (без вирахування податків і зборів);
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції компенсацію у зв`язку з втратою частини доходів внаслідок порушення строків виплати компенсації за невикористані 50 днів оплачуваної відпустки в розмірі 69549 (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) гривень 50 коп. з дня звільнення по день фактичного розрахунку;
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції по нарахуванню та проведенню виплати частини одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірів розмірі 241857 (двісті сорок одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім) гривень 64 коп. в день звільнення;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті частини одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірів розмірі 241857 (двісті сорок одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім) гривень 64 коп. (без вирахування податків і зборів);
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 компенсацію у зв`язку з втратою частини доходів внаслідок порушення строків виплати частини одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірів розмірі 241857 (двісті сорок одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім) гривень 64 коп. за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року відмовлено у задоволені позовних вимог.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове яким задовольнити вимоги.
Щодо неврахування судом першої інстанції порушення Департаментом патрульної поліції обов`язку надання повного письмового повідомлення у день звільнення, зазначає, що суд не надав належної оцінки обов`язку роботодавця, встановленому ст. 116 КЗпП України.
Надсилання документів через e-mail без підтвердження отримання не може розглядатись як належне вручення. Лише після кількох звернень позивач отримала копії наказу про звільнення та фінансових розрахунків. Це порушує принцип правової визначеності та норми трудового законодавства.
Департамент патрульної поліції не повідомив позивача у день звільнення про повний перелік сум, що підлягали виплаті. Натомість, як підтверджено матеріалами справи, суми, які фактично були виплачені пізніше, були змінені, уточнені та виплачені в більшому розмірі.
Якщо суми, що підлягали виплаті при звільненні, були змінені або збільшені у подальшому, це прямо вказує на те, що у день звільнення не був здійснений належний розрахунок та не було повідомлено про всі належні суми. Цей факт підтверджує порушення норм ст. 116 КЗпП та є підставою для застосування ст. 117 КЗпП України. Затримка розрахунку, навіть якщо вона виправлена пізніше, не звільняє роботодавця від відповідальності, адже обов`язок щодо повного та своєчасного повідомлення є імперативним і не підлягає зворотній дії.
Так, змінені та донараховані згодом суми є підтвердженням порушення зобов`язання повідомити про всі належні до виплати суми у день звільнення, що, у свою чергу, є самостійною підставою для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки відповідно до ст. 117 КЗпП України.
Крім цього з аналізу наказу №248 о/с від 11.02.2025 на відповідність п. 10 розд. IV наказу МВС №1235 вбачається, що у наказі №248 о/с має бути вказано: стаж служби в поліції; вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах); необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції; стаж служби в поліції для її виплати; інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення; відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року.
Наведені вимоги не були дотримані ДПП, це є істотною процесуальною вадою, яка порушує права поліцейського на повну інформацію про належні йому виплати та є підставою для скасування.
Розрахунок не було вручено в належний спосіб, як цього вимагає трудове законодавство. Відсутні акти вручення чи інші докази отримання розрахунку в день звільнення. Це порушує права позивача на своєчасну і повну інформацію про підстави розрахунку.
Щодо неправомірного визнання судом першої інстанції дотримання відповідачем порядку повідомлення про звільнення та надсилання розрахункового листа, скаржник зазначає, що використання електронної пошти можливе лише за наявності згоди обох сторін на відповідний спосіб комунікації. Позивач у листопаді 2024 року офіційно повідомила Департамент патрульної поліції, що через скрутне матеріальне становище вона позбавлена доступу до засобів електронної комунікації, оскільки була змушена продати мобільний телефон і комп`ютер. Така інформація містилась у рапорті про надання матеріальної допомоги, направленому позивачем до ДПП.
Відповідач володів актуальними поштовими адресами позивача на підконтрольній території України (м. Київ, вул. Пулюя, 3, м. Київ, вул. Кадетський гай, 3).
Незважаючи на це, не здійснив жодної спроби направити письмове повідомлення про звільнення або розрахунок на ці адреси рекомендованим листом із повідомленням про вручення, як того вимагає ст. 116 КЗпП України.
Крім того, відповідачу було відомо про місце роботи чоловіка позивача.
З урахуванням викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції по нездійсненню письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплат в день звільнення, підлягає задоволенню з урахуванням наведеного.
Також скаржник посилається на не дослідження судом обставин не долучення до особової справи копій документів та допущення неналежного зберігання інформації про позивача, які призвели до порушень прав позивача
Скаржник зазначає, що під час прийняття рішення не враховано Наказ Національної поліції України від 12 жовтня 2018 року № 945 яким затверджено «Перелік відомостей, що становлять службову інформацію в системі Національної поліції України», Наказ МВС України від 12.05.2016 № 377 який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08 червня 2016 року за № 828/28958 та яким затверджено «Порядок формування та ведення особових справ поліцейських», Постанову Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року №736 якою затверджено «Типову інструкцію про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію».
Так, всупереч наведеним положенням законодавчих актів, ОСОБА_2 через мережу інтернет надійшов електронний лист №10930-2024 від 04.12.2024 (86735 за електронним підписом заступника начальника Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4) від Департаменту патрульної поліції на звичайну поштову скриньку в мережі інтернет без будь-яких додаткових засобів захисту чи інструментів спеціалізованого зв`язку.
Відповідно до змісту вказаного листа третій особі передано службову інформацію телекомунікаційною мережею без використання засобів криптографічного захисту інформації, що в установленому порядку допущені до експлуатації, з дотриманням вимог технічного захисту інформації, з порушенням встановленого законом порядку розповсюджено службову інформацію з обмеженим доступом, яку заборонено розповсюджувати, а саме відомості із особової справи ОСОБА_1 , яка окрім іншого містить персональні дані заявника.
Крім цього, підписант безпосередній виконавець та співробітник канцелярії ДПП, які здійснили розповсюдження службової інформації та персональних даних заявника знайшли за можливе передати інформацію із судового провадження №200/6644/24, яке жодним чином не стосується ОСОБА_2 . 
Обставини зазначеної справи відбулися задовго до видання ордеру на який посилається ДПП та як достеменно відомо ДПП, ОСОБА_2 як представник залучена виключно до дисциплінарного провадження, в доступі до якого Департаментом патрульної поліції останній відмовлено листом від 18 жовтня 2024 року №16092/41/29/01-2024. У справі №200/6644/24 розглянутій Донецьким окружним адміністративним судом 14.11.2024 жодний представник позивача ОСОБА_1 не залучався.
Так електронний лист №10930-2024 від 04.12.2024 переданий третій особі, яку залучено як представника для надання правової допомоги під час надання пояснень в рамках проведення службового розслідування призначеного відповідно до наказу ДПП від 27.08.2024 №1845, яке станом на день передачі службової інформації третій особі було завершено. Відповідно до вказаного наказу було затверджено склад дисциплінарної комісії, до якого ані ОСОБА_3 ані ОСОБА_4 не входили.
Члени дисциплінарної комісії так само протиправно передали інформацію зібрану під час службового розслідування: прізвище ім`я по батькові, адреса, електронна адреса, копія ордера ОСОБА_5 , яку було залучено до службового розслідування. Після завершення якого у останньої були вичерпані повноваження відносно заявника.
Позивач не мала змоги офіційно змінити місце реєстрації у зв`язку з окупацією м. Маріуполя, що підтверджується загальновідомими обставинами. Водночас, втрата повідомлення про нову адресу не звільняє ДПП від обов`язку забезпечити належне інформування особи, тим більше - в умовах наявності контактів, які позивач фактично використовувала при листуванні із відповідачем.
Позивач не мала обов`язку повторно подавати документи щодо свого місця проживання на підконтрольній Україні території, оскільки такого обов`язку не передбачено жодним нормативно-правовим актом, у тому числі Законом України «Про Національну поліцію» та Інструкцією з ведення особових справ працівників поліції.
Дії Департаменту встановити місце проживання позивача без її згоди, у спосіб, що не передбачений законом, є порушенням Закону України «Про захист персональних даних», зокрема ст. 6 і 7. Також Департамент був обізнаний про спосіб комунікації, обраний позивачем (телефон, пошта), але свідомо проігнорував цю інформацію, зворотнього відповідач не довів.
З урахуванням викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції по не нездійсненню письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплат в день звільнення, підлягає задоволенню з урахуванням наведеного.
Щодо неправильного встановлення судом першої інстанції розміру компенсації за невикористану відпустку, скаржник зазначає, що відповідачем не надано жодного належного розрахунку компенсації, жодного обґрунтування зазначеної суми, а документи, надані до суду, не містять детального аналізу складових грошового забезпечення. Таким чином, виплата компенсації здійснена з порушенням вимог законодавства.
Відповідач зазначає інформацію щодо здійснення грошового забезпечення позивача за спірний період, вказуючи загальні суми нарахувань, які, на думку позивача, не підтверджуються первинними бухгалтерськими документами. Нараховані та виплачені суми містять ознаки арифметичних неточностей, подвійного обліку та/або неповного врахування належних виплат. 
Позивач проводить порівняльний аналіз наданих у своїх поясненнях цифр із даними, що містяться у наданих відповідачем копіях документів, а також відповідно до норм чинного законодавства.
Відповідач не навів обгрунтування правомірності обчислення кожної виплати. Позивач оспорює не лише арифметику, але й структуру нарахувань, оскільки відсутні докази: виплати одноразової грошової допомоги в передбачені законом строки; компенсацій за відпустку при звільненні (в тому числі грошової компенсації за невикористані дні) в передбачені законом розмірах та строки; відображення утримань з порушенням вимог законодавства.
Також відсутні документи первинного бухгалтерського обліку -особові картки, картки нарахування заробітної плати, довідки до пенсійного фонду, звіти до ДПС, які могли б підтвердити правильність відображення кожного елементу грошового забезпечення.
Тому виключно власна думка представника відповідача, який не має спеціалізованої освіти, не може бути покладена в основу судового рішення як доказ, оскільки останній не є фахівцем з цього питання.
Надані до суду копії не є належними доказами, тому єдиний наявний спосіб перевірити правильність нарахувань та відрахувань, за умови бездіяльності ДПП у наданні зазначених доказів, - це проведення економічної експертизи та поставлення вказаних питань спеціалісту, оскільки наявні у учасників провадження компетенції не є достатніми в розумінні КАС України для надання оцінки.
Надані Департаментом патрульної поліції неналежні докази, не містять обов`язкових реквізитів, передбачених вимогами бухгалтерського та бюджетного обліку для установ, що фінансуються з державного бюджету. 
Таким чином, відсутність в суді першої інстанції документів, які відображають реальні бухгалтерські проводки, направлення до органів ДПС та Державного казначейства, унеможливлює встановлення правомірності та повноти нарахувань, які відбулися із порушенням передбачених законом строків. За таких обставин, не має достатніх правових підстав вважати, що розрахунки, здійснені Департаментом патрульної поліції, були проведені відповідно до законодавства, з дотриманням принципу прозорості та обґрунтованості бюджетних витрат. У зв`язку з викладеним, позивач наполягає на визнанні дій Департаменту патрульної поліції протиправними та задоволенні позову.
Окрім наведеного позицію ДПП спростовує сам відповідач у іншому судовому провадженні за позовом до ОСОБА_1 де останній надає інші розрахунки за спірний період у справі 200/1709/25.
Зазначене стосується і розміру середньоденного забезпечення, який використав ДПП для розрахунку розміру нібито наявної заборгованості у ОСОБА_1 за надмірно використану відпустку. 
Такі розбіжності свідчать про непослідовність та неповноту позиції відповідача, що підриває довіру до достовірності наданих бухгалтерських розрахунків.
Крім того скаржник посилається на не дослідження судом першої інстанції доказів по справі.
Суд не надав належної оцінки факту, що відповідачем неправильно обраховано кількість днів невикористаної щорічної відпустки за 2024, які підлягають компенсації за умови продовження відпустки на кількість днів тимчасової непрацездатності (5 днів). Суд мав перевірити факт належної компенсації 5 діб невикористаної відпустки зо 2024 рік, а не робити передчасні висновки.
Крім цього, позивач долучала до матеріалів справи, якими доводиться використання різних базових показників при обчисленні суми до стягнення і суми до виплати, що порушує єдиний підхід, передбачений Порядком №100.
Якщо при компенсації відпустки застосовувався денний заробіток 858,38 грн, саме він має бути базовим і при обчисленні надмірно використаних днів, що також підтверджується довідкою про доходи долученою ОСОБА_1 до матеріалів справи.
У матеріалах справи не подано особових карток (форма П-2), відомостей порахунку зарплати (в розрізі окладу, надбавок, премій), пояснень щодо проводок (дебет/кредит), даних щодо перерахування до Держказначейства. Без цих документів неможливо встановити законність розрахунку середнього заробітку та правомірність утримань.
У документах ДПП виявлено застосування трьох різних денних заробітків: - 874,42 грн (за січень), - 968,11 грн (за лютий), 858,38 грн (за березень - при компенсації невикористаних днів відпустки).
Це свідчить про порушення єдиного підходу до обчислення середньої заробітної плати, оскільки має застосовуватись один показник для обох розрахунків - як для виплат, так і для можливого стягнення.
Тому використання різних величин денного заробітку є проявом довільного трактування фінансових даних, що суперечить принципам правової визначеності.
Фактична компенсація розрахована на основі 858,38 грн, а для розрахунку стягнення за «надмірно використану» відпустку ДПП використовує значення 874,42 та 968,11 грн., тому за таких обставин має бути перерахована і компенсація за невикористані дні відпусток за вищими показниками.
Скаржник посилається на неврахування судом обставин, пов`язаних із посадою, на якій перебувала позивач під час перебування у відпустці.
Так, суд при ухваленні рішення у справі №200/1709/25 не надав належної правової оцінки істотним обставинам, які стосуються статусу позивача під час перебування у відпустці.
Суд не дослідив належним чином зазначені накази, попри їх наявність у матеріалах справи, не встановив посаду особи, за якої надавалась відпустка, не відобразив у мотивувальній частині рішення, що правовий статус ОСОБА_1 у відповідний період не відповідав тій посаді, яку суд поклав в основу висновків про обов`язок повернення коштів.
Таким чином, на посаді старшого інспектора з правового забезпечення батальйону патрульної поліції з обслуговування Чернівецького району ОСОБА_1 було фактично надано щонайменше 38 календарних днів відпустки, що підтверджується відповідними рапортами та наказами, які наявні у матеріалах справи.
Щодо необґрунтованої відмови суду першої інстанції у задоволенні позовної вимоги про компенсацію за затримку остаточного розрахунку при звільненні (ст. 117 КЗпП України), скаржник зазначає, що відмова суду першої інстанції у задоволенні позовної вимоги про компенсацію відповідно до ст. 117 КЗпП України є необґрунтованою, оскільки встановлено факт порушення строків остаточного розрахунку, наявна тривалість затримки, компенсація не є штрафом, а гарантованим законом засобом захисту прав працівника, судом першої інстанції не наведено мотивів відхилення відповідної частини позову попри доведеність усіх складових. Таким чином, у цій частині рішення суду підлягає скасуванню, а позовна вимога - задоволенню у розмірі 31 992,77 грн. 
Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення без змін.
В обгартування зазначено, зокрема, що зареєстрованим місцем проживання позивача є місто Маріуполь Донецької області, яке на цей момент продовжує перебувати під окупацією війська рф.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 травня 2016 року № 377, з метою оновлення матеріалів особової справи (анкетних даних) поліцейські в п`ятиденний строк повідомляють безпосереднього начальника та підрозділ кадрового забезпечення про зміни сімейного стану (одруження, розлучення, народження дітей тощо), декларування/реєстрації місця проживання (перебування), отримання освіти тощо з наданням підтвердних документів.
Позивач не інформувала ДПП про зміну адреси проживання (перебування) на підконтрольній Україні території, будь яких доказів на спростування зазначеної обставини апелянтом не надано як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.
Апелянт намагається підтвердити обізнаність ДПП про своє місце проживання долученою копією заяви про відбір біологічного матеріалу, проте це не підтверджує виконання апелянтом обов`язку щодо повідомлення безпосереднього начальника та підрозділ кадрового забезпечення про декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) з наданням підтвердних документів, як того вимагає пункту 5 розділу ІІІ Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 травня 2016 року № 377.
Відповідач намагався встановити актуальне місце проживання (перебування) Позивача з метою належного інформування.
Твердження позивача щодо ненадання письмового документа відповідно до статті 116 КЗпП не заслуговують на увагу.
На виконання вимог ухвали суду ДПП надано до суду письмові пояснення з детальним обґрунтуванням нарахованого та виплаченого грошового забезпечення в розрізі кожної його складової, а також докази виплат.
У березні 2025 апелянту нараховано грошову компенсацію за 14 діб невикористаних щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток та за 14 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік у розмірі 25 299,86 грн.
Докази перерахування грошового забезпечення міститься в матеріалах справи.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.
Позивач, з 31.05.2016 до 11.02.2025 проходила службу в Департаменті патрульної поліції, має статус учасника бойових дій.
Наказом Департаменту патрульної поліції від 15.08.2024 № 1712 о/с майора поліції ОСОБА_1 призначено старшим інспектором з правового забезпечення батальйону патрульної поліції з обслуговування Чернівецького району, установивши посадовий оклад у розміру 2500 грн та надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 45 % посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби, звільнивши з посади начальника сектору правового забезпечення управління патрульної поліції в Донецькій області, з 16 серпня 2024 року.
Наказом Департаменту патрульної поліції від 09.12.2024 року №2748о/с скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 15.08.2024 № 1712о/с в частині призначення по управлінню патрульної поліції в Чернівецькій області майора поліції ОСОБА_1 старшим інспектором з правового забезпечення батальйону патрульної поліції з обслуговування Чернівецького району, звільнивши з посади начальника сектору правового забезпечення управління патрульної поліції в Донецькій області, з 16 серпня 2024 року.
Наказом Департаменту патрульної поліції № 248 о/с від 11.02.2025 року, позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки в календарному обчисленні - 18 років 05 місяців 27 днів, для виплати одноразової допомоги при звільненні зі служби -18 років 05 місяців 27 днів.
Наказом Департаменту патрульної поліції від 03.03.2025 № 380 о/с внесено зміни до наказу Департаменту патрульної поліції від 11.02.2025 № 248о/с про звільнення зі служби в поліції відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1, абзац перший після слів "звільнити зі служби в поліції" викладено у такій редакції: "майора поліції ОСОБА_1 (0005618), начальника сектору правового забезпечення управління патрульної поліції в Донецькій області, з 11 лютого 2025 року, з виплатою грошової компенсації за 14 діб невикористаних щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток (2015 рік - 3 доби, 2018 рік - 1 доба, 2019 рік - 1 доба, 2024 рік - 9 діб), та за 14 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік, установивши премію за лютий 2025 року в розмірі 150,991 %. Надмірно нарахована частина щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини 2025 року становить 34 доби.".
Згідно Інформації про використані відпустки (щорічні, додаткові на дітей, учаснику бойових дій тощо) за період з 30.05.2016 року до 11.02.2025 року ОСОБА_1 використала наступні відпустки: за 2016 рік: з 01.12.2016 до 10.12.2016 - щорічна основна (10 днів) (наказ № 4516 від 01.12.2016), з 01.04.2017 до 15.04.2017 - щорічна основна (15 днів) (наказ № 1333 від 20.03.2017), з 01.08.2017 до 05.08.2017 - щорічна основна (5 днів) (наказ № 3600 від 28.07.2017), з 06.08.2017 до 11.08.2017 - щорічна додаткова (6 днів) (наказ № 3600 від 28.07.2017); за 2017 рік: з 12.08.2017 до 02.09.2017 - щорічна основна (21 день) (наказ № 3600 від 28.07.2017), з 18.09.2017 до 26.09.2017 - щорічна основна (9 днів) (наказ № 4139 от 31.08.2017), з 27.09.2017 року до 02.10.2017- щорічна додаткова (6 днів) (наказ № 4139 от 31.08.2017); за 2018 рік: з 22.01.2018 до 02.02.2018 - щорічна основна (12 днів) (наказ № 6396 від 29.12.2017), з 09.07.2018 до 26.07.2018 - щорічна основна (18 днів) (наказ № 585 о/с від 19.06.2018), з 27.07.2018 до 01.08.2018 - щорічна додаткова (6 днів) (наказ № 585 о/с від 19.06.2018), з 29.10.2018 до 11.11.2018 - додаткова учаснику бойових дій (14 днів) (наказ № 885 о/с від 18.09.2018); за 2019 рік: з 08.01.2019 до 21.01.2019 - щорічна основна (14 днів) (наказ № 1208 о/с від 20.12.2018), з 01.07.2019 до 16.07.2019 - щорічна основна (16 днів) (наказ № 427 о/с від 19.06.2019), з 17.07.2019 до 23.07.2019 - щорічна додаткова (7 днів) (наказ № 427 о/с від 19.06.2019), з 28.10.2019 до 10.11.2019 - додаткова учаснику бойових дій (14 днів) (наказ №712 о/с від 18.09.2019); за 2020 рік: з 03.08.2020 до 02.09.2020 - щорічна основна (30 днів) (наказ № 505 о/с від 23.07.2020), з 03.09.2020 до 11.09.2020 - щорічна додаткова (9 днів) (наказ № 505 о/с від 23.07.2020), з 16.03.2020 до 29.03.2020 - додаткова учаснику бойових дій (14 днів) (наказ № 204 о/с від 16.03.2020); за 2021 рік: з 22.06.2021 до 02.07.2021 - щорічна основна (10 днів) (наказ № 416 о/с від 21.05.2021), з 09.08.2021 до 29.08.2021 - щорічна основна (20 днів) (наказ № 623 о/с від 13.07.2021), з 30.08.2021 до 08.09.2021 - щорічна додаткова (10 днів) (№ 623 о/с від 13.07.2021), з 07.06.2021 до 20.06.2021 - додаткова для учасників бойових дій (14 днів) (наказ № 416 о/с від 21.05.2021); за 2022 рік: з 10.01.2022 до 19.01.2022 - щорічна основна (10 днів) (наказ № 3 о/с від 04.01.2022), з 22.05.2023 до 10.06.2023- щорічна основна (20 днів) (наказ № 605 о/с від 22.05.2023), з 11.06.2023 до 21.06.2023 - щорічна додаткова (11 днів) (наказ № 605 о/с від 22.05.2023), з 11.08.2022 - 24.08.2022 - додаткова для учасників бойових дій (14 днів) (наказ № 1001 о/с від 08.08.2022); за 2023 рік: з 20.07.2023 до 11.08.2023 - щорічна основна (23 дні) (наказ № 870 р/с від 17.07.2023), з 10.12.2024 до 16.12.2024 - щорічна основна (7 днів) (наказ № 2749 о/с від 09.12.2024), з 17.12.2024 до 28.12.2024 - щорічна додаткова (12 днів) (наказ № 2749 о/с від 09.12.2024), з 06.07.2023 до 19.07.2023 - додаткова для учасників бойових дій (14 днів) (наказ № 811 о/с від 03.07.2023); за 2024 рік: з 25.03.2024 до 29.03.2024 - щорічна основна (5 днів) (наказ № 483 о/с від 25.03.2024), з 21.10.2024 до 13.11.2024 - щорічна основна (24 дні) (наказ № 2378 о/с від 21.10.2024), 29.12.2024 - щорічна основна (1 день) (наказ № 2749 о/с від 09.12.2024), з 30.12.2024 до 02.01.2025 - щорічна додаткова (5 дні) (наказ № 2749 о/с від 09.12.2024), з 07.10.2024 до 20.10.2024 - додаткова для учасників бойових дій (14 днів) (наказ № 2273 о/с від 07.10.2024); за 2025 рік: з 03.01.2025 до 26.01.2025 - щорічна основна (24 дні) (наказ № 13 о/с від 06.01.2025); з 27.01.2025 до 01.02.2025 - щорічна основна (6 днів) (наказ № 160 о/с від 27.01.2025), з 02.02.2025 - 09.02.2025 - щорічна додаткова (8 днів) (наказ № 160 о/с від 27.01.2025).
Згідно розрахункового листа у лютому 2025 року позивачу нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу (далі - ОГД) при звільнені зі служби в розмірі 243 963,27 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Приписами частини 1 та 2 статті 92 Закону, встановлено, що поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Отже, Законом визначено право поліцейських на отримання також додаткових відпусток, зокрема соціальних відпусток та інших видів визначених законодавством про відпустки.
Згідно із пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ), учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
За ст. 4 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 статті 24 Закону № 504/96-ВР).
Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Право працюючої особи на відпочинок у формі щорічної оплачуваної відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Положеннями Закону №580-VIII визначені підстави та умови отримання цієї відпустки поліцейськими. Так, поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (ч. 1, 2 статті 92 Закону № 580-VIII).
За ч. 1-4 статті 93 Закону № 580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість щорічної відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Згідно ч.ч. 8-11 статті 93 Закону № 580-VIII (в редакції згідно із Законом № 3379-IX від 06.09.2023) поліцейським, які захворіли під час щорічної відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.
Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.
При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
У разі загибелі (смерті) поліцейського таке відрахування не проводиться.
Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні:
щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського;
щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
У разі загибелі (смерті) поліцейського грошова компенсація за всі невикористані ним дні відпусток, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, виплачується членам його сім`ї, зазначеним в абзаці третьому частини шостої статті 94 цього Закону, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а в разі їх відсутності такі кошти входять до складу спадщини.
Відкликання поліцейського із щорічної відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із щорічної відпустки здійснюється за письмовим наказом керівника відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами..
Законом визначено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 94 Закону № 580, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260), який визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260 у редакції на час звільнення позивача, поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку із збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, яке вони отримували на день, що передував цій відпустці, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії.
Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.
Порядком визначено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.
Отже, як Законом так і Порядком визначено, що поліцейський має право на отримання компенсації за всі невикористані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток.
Тобто, вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки у тому числі, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі №360/4127/19, 27 травня 2021 року справа № 640/20812/18, 24 червня 2021 року справа №520/8054/2020, 09 вересня 2021 року справа №360/3096/20, 23 вересня 2021 року справа № 520/12296/2020, 04 листопада 2021 року справа №440/5244/19, 11 листопада 2021 року справа №360/1874/20.
Матеріали справи свідчать, що позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за 14 діб невикористаних щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток (2015 рік - 3 доби, 2018 рік - 1 доба, 2019 рік - 1 доба, 2024 рік - 9 діб), та за 14 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік.
Згідно розрахункового листа за березень 2025 року та платіжної інструкції від 06.03.2025 №2744 позивачу виплачено 25299,86 грн компенсації за 14 діб невикористаних щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток (2015 рік - 3 доби, 2018 рік - 1 доба, 2019 рік - 1 доба, 2024 рік - 9 діб), та за 14 діб невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік.
Щодо неврахування відповідачем періоду тимчасової непрацездатності з 18.12.2024 року до 23.12.2024 року (6 календарних днів) в тривалість відпустки, як вірно було встановлено судом першої інстанції згідно витягу з наказу від 06.01.2025 № 13 о/с відповідачем продовжено щорічну відпустку позивача на кількість невикористаних днів (6 днів) у зв`язку з перебуванням на лікарняному з 18.12.2024 до 23.12.2024.
Посилання скаржника на невірний розрахунок компенсації, не ґрунтуються на об`єктивних доказах, а фактично є припущеннями. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних і допустимих доказах. Позивач жодними доказами не спростовує здійсненний відповідачем розрахунок 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог в цій частині.
Щодо позовних вимог в частині стягнення частини одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 241857 гривень 64 коп., колегія суддів зазначає наступне.
Згідно статті 102 Закону № 580-VIII, пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
За ч. 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-ХІІ) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Згідно ч.4 статті 9 Закону № 2262-XII виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
За ч. 5 статті 9 Закону № 2262-XII, поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітникам Служби судової охорони, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.
Відповідно до норми абзацу четвертого пункту 10 постанови № 393, яка кореспондується з частиною другою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У розумінні вимог статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" вказана одноразова грошова допомога особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є складовою гарантії їхнього конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом.
Згідно пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Як зазначалось, за п. 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260), грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За п.1, 2, 5, 6, 8 розділу VIІІ Порядку № 260, Поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У разі звільнення із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.
Поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" та зазначається кадровим підрозділом у наказі про звільнення поліцейського, якому передбачена виплата цієї допомоги.
Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.
Одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські. 
Колегія суддів зазначає, що за сталою правовою позицією Верховного Суду (постанова Верховного Суду, зокрема, від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17, від 24 листопада 2020 року у справі № 822/3008/17, від 21 квітня 2021 року № 380/2427/20 від 27 травня 2021 року у справі № 1.380.2019.005965, та інші), право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги. Поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, Верховний Суд наголошував, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини 2 статті 15 Закону № 2011-XII є наявність «вислуги 10 років і більше».
Отже, право на отримання позивачем одноразової грошової допомоги визначається з загальної кількості вислуги років у тому числі пільгових років, а для визначення розміру грошової допомоги з календарних років.
Тобто, з огляду на наявні докази у справі позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, обчислення розміру якої здійснюється за кожний повний календарний рік служби.
Як підтверджується матеріалами справи відповідачем здійснено нарахування позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 18 років календарної служби у відповідності до пункту 2 розділу VIІІ Порядку № 260.
Так, матеріали справи свідчать, що станом на день звільнення позивача стаж служби в поліції в календарному обчисленні - 18 років 05 місяців 27 днів, для виплати одноразової допомоги при звільненні зі служби -18 років 05 місяців 27 днів. Позивачу одноразова грошова допомога при звільненні обчислена наступним чином: 50% * 27107,03 грн. (місячне ГЗ) * 18 (повних календарних років служби) = 243 963,27 грн.
Дослідив наявні у справі докази, щодо здійснення розрахунку, суд дійшов до висновку, що відповідачем вірно обраховано розмір одноразової грошової допомоги, виходячи з грошового забезпечення на момент звільнення позивача, а саме з 27 107,03 грн., із яких посадовий оклад - 3 000,00 грн, оклад за спеціальним званням - 2 000,00 грн, надбавка за стаж служби в поліції 1750,00 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби - 4 050,00 грн та премія - 16 307,03 грн.
Посилання скаржника на невірний розрахунок грошової допомоги, також не ґрунтуються на об`єктивних доказах, а фактично є припущеннями. При цьому такі висновки як вже зазначалось не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних і допустимих доказах. Позивач жодними доказами не спростовує здійсненний відповідачем розрахунок 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог і в цій частині.
Щодо вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції по не нездійсненню письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплат в день звільнення та стягнення заборгованості щодо виплати грошового забезпечення за лютий 2025 року у розмірі 33386, 91 грн, суд зазначає наступне.
За положенням статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Розділом II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 05 лютого 2021 року №1217-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі" установлено, що включення Пенсійним фондом України до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність працівників здійснюється протягом п`яти років з дня набрання чинності цим Законом на підставі відомостей, поданих страхувальником або застрахованою особою у порядку та строки, встановлені Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин. Після завершення цих робіт наявні трудові книжки видаються працівникам особисто під підпис. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати належно оформлену трудову книжку працівнику, з яким укладено трудовий договір до набрання чинності цим Законом та який звільняється до завершення процедури включення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність, у день звільнення.
Порядок зберігання та ведення трудових книжок поліцейських регламентований розділом IV Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 12.05.2016 №377. 
Згідно пункту 2 розділу IV Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.05.2016 № 377 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), особам, звільненим зі служби в поліції, у день звільнення видається копія наказу про звільнення.
Відомості про звільнення зі служби в поліції вносяться до трудової книжки шляхом здійснення запису про звільнення зі служби в поліції з посиланням на дату та номер відповідного наказу органу поліції.
Військова або скорочена військова справа (за наявності) надсилається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання (перебування) особи, яку звільнено зі служби в поліції.
Згідно із п. 4 розділу ІV вказаного наказу поліцейським, які були прийняті на службу в поліцію до набрання чинності Законом України від 05 лютого 2021 року № 1217-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівників в електронній формі" та які звільняються зі служби в поліції до завершення Пенсійним фондом України процедури включення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність, видаються належно оформлені трудові книжки в день їх звільнення.
Суд звертає увагу, що вказаними нормами не передбачено виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі затримки видачі, розрахункових документів, трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу.
Згідно пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Мінпраці України, Мінюсту України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року №133/2022, від 18 квітня 2022 року №259/2022, від 17 травня 2022 року №341/2022, від 12 серпня 2022 року №573/2022, від 7 листопада 2022 року №757/2022, від 06 лютого 2023 року №58/2023).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX, протягом дії воєнного стану порядок організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці. Тобто, якщо підприємство, організація, установа знаходиться у районі активних бойових дій, роботодавець самостійно розв`язує питання зберігання кадрових документів і може прийняти рішення про видачу трудових книжок працівникам.
Отже, субсидіарно у спірних правовідносинах підлягають застосуванню приписи розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 05 лютого 2021 року № 1217-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі" та Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 12.05.2016 №377.
Суд зазначає, що вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено можливість надіслати трудову книжку за заявою працівника.
Крім того, на переконання суду, якщо в разі звільнення працівник не може з`явитися особисто для отримання трудової книжки, інших документів він може реалізувати свої права й обов`язки через представництво, тобто має право довірити одержання цих документів третій особі.
Колегія суддів зазначає, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. 
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Як свідчать матеріали справи та не є спірним, зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача є адреса: АДРЕСА_1 .
Згідно інформації сайту АТ "Укрпошта", доставка поштових відправлень на непідконтрольні Україні території, зокрема м. Маріуполь не здійснюється.
З матеріалів справи вбачається, що в своїх зверненнях до відповідача позивач вказує адресу електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_1 
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 травня 2016 року № 377, з метою оновлення матеріалів особової справи (анкетних даних) поліцейські в п`ятиденний строк повідомляють безпосереднього начальника та підрозділ кадрового забезпечення про зміни сімейного стану (одруження, розлучення, народження дітей тощо), декларування/реєстрації місця проживання (перебування), отримання освіти тощо з наданням підтвердних документів.
Матеріали справи не містять доказів інформування відповідача у визначений законодавством спосіб про зміну адреси проживання (перебування) на підконтрольній Україні території.
Посилання скаржника на повідомлення про місце проживання (рапорт про надання матеріальної допомоги, заява про відбір біологічного матеріалу тощо) не є належним доказом повідомлення відповідача про місце проживання.
Матеріали справи містять докази вчинення відповідачем дій встановлення актуального місця проживання (перебування) позивача з метою належного інформування ( листи відповідача на адресу позивача та його представника).
Відповідачем на виконання приписів законодавства, позивачеві на її адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було надіслано лист ДПП від 11.02.2025 № 2285-2025 про інформування щодо звільнення зі служби в поліції. До вказаного листа були додані наказ ДПП від 11.02.2025 № 248 о/с (про звільнення зі служби в поліції) та розрахунковий лист за лютий 2025 року із зазначенням всіх сум при звільненні.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем виконано приписи 47 Кодексу законів про працю України.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог в цій частині.
Щодо позовних вимог в частині стягнення компенсації у зв`язку з втратою частини доходів внаслідок порушення строків виплати грошового забезпечення за лютий 2025 року з дня звільнення по день фактичного розрахунку та стягнення компенсації у зв`язку з втратою частини доходів внаслідок порушення строків виплати частини одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірів розмірі 241857 (двісті сорок одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім) гривень 64 коп. за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку, суд зазначає, що ця вимога є похідною від основних вимог, тому задоволенню не підлягає.
Щодо посилання скаржника на незгоду з висновками суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про компенсацію за затримку остаточного розрахунку при звільненні (ст. 117 КЗпП України), колегія суддів зазначає, що у межах роз`єднаних позовних вимог вказане питання не було спірним.
Щодо посилання скаржника на те, що суд при ухваленні рішення у справі №200/1709/25 не надав належної правової оцінки істотним обставинам, які стосуються статусу позивача під час перебування у відпустці, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах справи № 200/2125/25. Суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями переглядати рішення суду прийняте у іншій справі.
Щодо посилання скаржника на порушення відповідачем вимог законодавства в частині надіслання повідомлення позивачу без використання засобів криптографічного захисту інформації, що в установленому порядку допущені до експлуатації, з дотриманням вимог технічного захисту інформації, з порушенням встановленого законом порядку розповсюджено службову інформацію з обмеженим доступом, яку заборонено розповсюджувати, тощо, та посилання скаржника на те, що дії відповідача встановити місце проживання позивача без її згоди, у спосіб, що не передбачений законом, є порушенням Закону України «Про захист персональних даних», колегія суддів зазначає, що вказані дії не оскаржувались позивачем у межах цієї справи.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в іншій частині відмови у задоволенні позовних вимог, то в цій частині таке судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
З огляду на встановлені судом обставини у справі та наявні докази, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 30.04.2013 у справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11) вказав на необхідності дотримання принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 р. у справі № 200/2125/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 р. у справі № 200/2125/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 26 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв 

Судді А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко