ОКРЕМА ДУМКА

Судді Північного апеляційного господарського суду Коротун О.М.

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 у справі №910/14325/24 

23.04.2026 Північним апеляційним господарським судом у складі: головуючий суддя: Коротун О.М., суддів: Кропивної Л.В., Євсікова О.О. було ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 у справі № 910/14325/24 - задоволено; рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 у справі № 910/14325/24 - скасовано з ухваленням нового - про задоволення позову повністю. 
Не погоджуюсь з ухваленою постановою та вважаю, що в задоволенні апеляційної скарги слід було відмовити з урахуванням наступного. 
Вважаю, що необхідно було застосувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.04.2024 у справі № 906/1330/21. В якій колегія здійснила аналіз положень Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації, та сформувала такі правові висновки: "Законодавець лише в необхідних загальних рисах врегулював порядок реалізації релігійними громадами права на зміну підлеглості у канонічних і організаційних питаннях: 1) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами; 2) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади; 3) рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення. При цьому законодавець визнав автономію релігійної громади у визначенні кількості її членів, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади, а також у питаннях членства на таких засадах: - членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади; - релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади в порядку, встановленому її статутом (положенням).
У питанні наявності порушеного права, що є підставою для звернення до суду, необхідно враховувати, що право на свободу віросповідання включає забезпечення вільної можливості сповідувати свою релігію, дотримуватися релігійної практики та релігійних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими єдиновірцями.
Законодавець у частині восьмій статті 8 Закону закріпив правило, спрямоване на захист права на свободу віросповідання частини громади, яка не згідна з рішенням про зміну підлеглості: вона має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем). Тому далі Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що самим визнанням державою права на вільну зміну релігійною громадою підлеглості в канонічних і організаційних питаннях з тих підстав, на які вказує позивач, не може порушуватись право настоятеля цієї громади чи її члена на свободу віросповідання.
Разом з цим, з урахуванням відсутності визначеного у статуті відповідача 2 порядку прийняття до членів громади, фіксованого членства (з урахуванням розбіжностей), вважаю про необхідність врахування саме вказаної позиції Великої Палати Верховного Суду, що при визначенні критеріїв, яким мали відповідати члени релігійної громади, які брали участь у загальних зборах громади, що прийняли оспорюване рішення про зміну підлеглості у канонічних питаннях, враховує встановлені у статуті релігійної громади критерії членів парафіяльних зборів (якими є парафіяльні віруючі, клірики та миряни, які досягли 18-річного віку, які в канонічних питаннях визнають обов`язковість статуту Української Православної Церкви, регулярно відвідують богослужіння та сповідь, перебувають у канонічному послухові настоятелю і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє повноцінну участь у богослужбовому житті). Такими критеріями, відповідність яким може бути об`єктивно встановлена, з перелічених є досягнення 18-річного віку і регулярне відвідування богослужіння".
Що стосується наданих позивачем протоколів загальних зборів релігійної організації, то в даному випадку погоджуюсь з більшістю суддів про необхідність прийняття та дослідження вказаних доказів (з урахуванням розбіжностей щодо реквізитів (дат), що не було зроблено судом першої інстанції. Водночас, в позові слід було відмовити. 
А тому, з урахуванням вказаного вище, вважаючи за необхідне, письмово викладаю свою окрему думку на підставі ст. 34 ГПК України. 

Суддя
Північного апеляційного 
господарського суду О.М. Коротун 
"24" квітня 2026 р.