Справа № 758/8270/25 Головуючий в суді І інстанції - Павленко О.О.
Провадження № 33/824/1640/2026 Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд
в особі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Федака М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Федака М.Л. на постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 року,

в с т а н о в и в:
Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 року
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 16.05.2025 року о 08 год. 13 хв. за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, керував автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, звужені зіниці очей, що не реагували на світло, неприродня блідість шкіри обличчя, від проходження огляду у лікаря нарколога у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
У апеляційній скарзі захисник вказав про незгоду ОСОБА_1 з обставинами, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав про те, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції саме за порушення ПДР. Вважає, що працівниками поліції було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом. Вказав про те, що наявне в матеріалах справи направлення до закладу охорони здоров'я особі не вручалось, що свідчить про те, що працівники поліції в установленому законом порядку не направили особу для проходження огляду на стан сп`яніння в найближчий заклад охорони здоров'я. Також зазначив про те, що працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, лише повідомили про те, що йому не можна керувати і авто залишиться на місці зупинки, що свідчить про невідповідність дій поліцейського процедурі оформлення матеріалів за ст.130 КУпАП, оскільки усне повідомлення про заборону керування транспортним засобом не передбачено ст.266 КУпАП. Також вказав, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського є неповним, на ньому не зафіксовано факту вжиття поліцейським дій щодо виявлення у особи ознак сп`яніння на місці складання протоколу, з відео навпаки вбачається, що поведінка особи відповідала обстановці, він повноцінно сприймав обстановку, чітко давав відповіді на запитання. Крім того, відеозапис не є безперервним, оскільки не містить подій, які передували зупинці транспортного засобу, не зафіксовано події, яка стала підставою для зупинки та пропозиції огляду на стан сп`яніння. Також зазначив про те, що до матеріалів справи не долучено Акт огляду на стан сп`яніння згідно профільної Інструкції працівників поліції. Разом з тим, вказав, що суду не надано жодних доказів того, що протокол про адміністративне правопорушення складено посадовою особою та що ця особа була кимось уповноважена на такі дії. Крім того, вказав про те, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення місце складання протоколу це м. Київ, вул. Стеценка, проте адреса конкретна не вказана. При цьому, матеріали відправлені до Подільського районного суду м. Києва, однак вул. Стеценка знаходиться відразу в трьох районах Києва: Подільському, Шевченківському та Святошинському. Також зазначив про те, що матеріали справи не містять доказів порушень ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу, а тому усі наступні вимоги працівників поліції ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені відносно нього процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у порушенні ч.1 ст.130 КУпАП. Вказав, що в ОСОБА_1 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, дані ознаки не зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та що працівники поліції самі спровокували ситуацію, що склалась. Також вказав, що розглянувши справу суд допустив порушення процесуального права, а саме, розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, чим порушив його права, передбачені ст.268 КУпАП. Просив, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Вислухавши пояснення:
захисника Федака М.Л., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;
вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника Федака М.Л. до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідності накладення на нього стягнення та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на нього стягнення у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.
Так, суддею вірно встановлено та наведено в постанові, що ОСОБА_1  порушив вимоги п.2.5 ПДР, оскільки водій повинен на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп'яніння.
Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції за допомогою відео фіксації на нагрудні камери, було запропоновано ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння внаслідок виявлення таких ознак як звужені зіниці очей, що не реагували на світло, неприродня блідість шкіри обличчя.
Відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, суд зважає на те, що мотиви відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не мають значення для висновків про наявність в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів керування транспортним засобом та зупинки працівниками поліції за порушення ПДР не ґрунтуються на матеріалах справи. Так, з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 стоїть на дорозі з ввімкненою аварійною світловою сигналізацією, на запитання працівників поліції ОСОБА_1 відповів, що знає за що його зупинили. В подальшому, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 зазначив про те, що їде на роботу, а також, що більше керувати авто не буде. Також матеріали справи містять постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що 16.05.2025 року о 08 год. 13 хв. останній керував транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних ТЗ, що, на думку суду, також підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції за порушення ПДР. 
Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. Так, відповідно до вимог п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 
Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з бодікамер працівників поліції, працівники поліції назвали ознаки наркотичного сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 , а саме: звужені зіниці очей, що не реагували на світло, неприродня блідість шкіри обличчя, після чого роз`яснили порядок проходження огляду і запропонували пройти огляд в найближчому закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відмовився, зазначивши про те, що поспішає на роботу. Працівниками поліції також було роз`яснено ОСОБА_1 , що за відмову від проходження огляду також складається протокол про адміністративне правопорушення, однак ОСОБА_1 жодних заперечень не висловлював. 
Щодо доводів про невручення ОСОБА_1 направлення на проходження огляду, а також відсутності в матеріалах справи Акту огляду, то вони не приймаються судом до уваги, оскільки  ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за порушення ним вимог п.2.5 ПДР України, а саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку, а тому працівники поліції взагалі позбавлялись обов'язку складати відповідне направлення та Акт огляду.
Доводи захисника про те, що матеріали справи не містять доказів про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо необхідності притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп'яніння. 
Доводи апеляційної скарги про те, що відео з нагрудних камер працівників поліції не є безперервним суд вважає безпідставними. Так, долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери працівника поліції є належним та допустимим доказом, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та винуватості  ОСОБА_1 у його вчиненні.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність в постанові про адміністративне правопорушення конкретної адреси за якою зупинили ОСОБА_1 , то на думку суду інформація, яка вказана в протоколі є достатньою для визначення підсудності розгляду протоколу про адміністративне правопорушення. 
Доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння не ґрунтуються на матеріалах справи. Так, згідно відеозапису з бодікамери працівників поліції, останні повідомили ОСОБА_1 про наявність в нього таких ознак наркотичного сп`яніння як: звужені зіниці очей що не реагували на світло, неприродня блідість шкіри обличчя, про які також було додатково повідомлено під час оголошення протоколу про адміністративного правопорушення, при цьому жодних заперечень ОСОБА_1 не висловлював. Також ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1  огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Щодо доводів апеляційної скарги про проведення розгляду справи судом без участі  ОСОБА_1 , то слід зазначити, що право  ОСОБА_1 на участь у розгляді справи було поновлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1  був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи, в судове засідання не прибув, натомість його інтереси в Київському апеляційному суді представляв захисник Федак М.Л. Однак наведені захисником доводи не спростовують правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
З урахуванням викладеного суд вважає, що у ході розгляду цієї справи у суді першої інстанції із належною повнотою були доведені як подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП так і вина ОСОБА_1 у його вчиненні.
Отже, розгляд цієї справи суддею місцевого суду проведений відповідно до вимог закону, при її розгляді та ухваленні рішення суддею дотримані вимоги ст. 23, 245, 280 КУпАП, рішення про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення є обґрунтованим і належним чином мотивоване. Підстав для скасування чи зміни постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 рокущодо  ОСОБА_1 суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючисьст. 294 КУпАП, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Федака М.Л. залишити без задоволення. 
Постанову судді Подільського районного суду м. Києва від 28 листопада 2025 рокущодо  ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя О.П. Свінціцька