РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2026 року 	м. Рівне	Справа №460/6579/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 	
 	про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі – ГУ ПФУ в Херсонській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-2), у якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 11.03.2025 №213150008392 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності з 08.08.1983 по 17.10.1995 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.08.1983;
зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням періодів трудової діяльності з 08.08.1983 по 17.10.1995 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.08.1983, починаючи з 04.01.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.01.2025 позивачу виповнилося 60 років, у зв`язку з чим 04.03.2025 вона звернулася до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за віком. При розгляді заяви позивача щодо призначення пенсії відповідач не зарахував до загального страхового стажу період роботи з 08.08.1983 по 17.10.1995. Підставою для незарахування такого періоду вказано, що в записі на звільнення наявна розбіжність між датою звільнення та датою відповідного наказу більше місяця. Зазначила, що чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей. Проте, в даному випадку відповідач не скористався своїм правом перевірки достовірності записів у трудовій книжці та дипломі позивача, натомість не зарахував спірні періоди навчання/роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для не зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу. Позивач вважає, що відповідач-2 протиправно відмовив їй в призначенні пенсії за віком, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду у складі судді Махаринця Д.Є від 14.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачам відзиву.
Відповідач-1 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зазначив, що статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, а починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. До страхового стажу позивачу не зараховані періоди трудової діяльності з 08.08.1983 по 17.10.1995 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1983, оскільки в записі на звільнення наявна розбіжність між датою звільнення та датою відповідного наказу більше місяця. Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії за віком, та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 21 рік 11 місяців 07 днів. Відповідач вважає, що позивачу було правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж 32 роки. За наведеного, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2025 справу №460/6579/25 передано для розгляду судді Дорошенко Н.О.
Ухвалою суду у складі судді Дорошенко Н.О. від 15.09.2025 адміністративну справу №460/6579/25 прийнято до провадження. 
За змістом довідок про доставку електронного листа ухвала від 14.04.2025 доставлена до електронного кабінету відповідача-2 в підсистемі “Електронний суд” 14.04.2025, а ухвала від 10.09.2025 – 15.09.2025.
У встановлений судом строк відповідач-2 відзиву не подав. Клопотань про продовження процесуального строку для надання відзиву із зазначенням причин від відповідача-2 не надходило.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.
З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.03.2025 звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Вказану заяву відповідно до вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ в Рівненській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 11.03.2025 №172850019674 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу 32 роки. При цьому, до загального страхового стажу позивачу не зараховано періоди трудової діяльності з 08.08.1983 по 17.10.1995 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1983, оскільки в записі на звільнення наявна розбіжність між датою звільнення та датою відповідного наказу більше місяця. Страховий стаж становить 21 рік 11 місяців 07 днів. 
Вважаючи вказане рішення органу Пенсійного фонду протиправним, а свої права порушеними, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі – Закон №1058-ІV).
Відповідно до ст. 45 Закону №1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Для призначення позивачу пенсії за віком органом Пенсійного фонду зараховано страхового стажу 21 рік 11 місяців 07 днів, який з урахуванням ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV є недостатнім для призначення позивачу такої пенсії в 2025 році.
При цьому, згідно з оспорюваним рішенням, до страхового стажу позивача не зарахований період її роботи з 08.08.1983 по 17.10.1995.
До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі – Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі статтею 62 Закону України №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують періоди роботи особи для зарахування до її страхового стажу, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи, а у разі відсутності в трудовій книжці таких відомостей або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи - довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Для визначення страхового стажу позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 04.03.2025 було надано, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 (дата заповнення 01.08.1983), яка належить ОСОБА_1 .
Суд встановив, що в трудовій книжці позивача наявні такі записи про роботу в Профкомі Каховського заводу ЗБВ ім.50-річчя СРСР:
- 08.08.1983 прийнята на посаду старшого бібліотекаря профспілкової бібліотеки. Підстава: наказ №73 від 16.08.1983 (запис №1);
- 17.10.1995 звільнено за скороченням штатів п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підстава: протокол №14 від 08.08.1995 (запис №2).
Суд звертає увагу, що відповідно до положень КЗпП Української РСР в редакції, чинній на час звільнення позивача (17.10.1995), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40).
Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ч. 1 ст. 49-2).
Тому зазначена в запису про звільнення позивача підстава звільнення, за два місяці до звільнення за скороченням штатів, - повністю узгоджується з приписами чинного трудового законодавства.
Разом з тим, підстави звільнення позивача 17.10.1995, а також положення трудового законодавства були залишені поза увагою органом Пенсійного фонду при прийнятті спірного рішення.
Щодо покликання відповідача-1 у відзиві на положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі – Інструкція №58), як на підставу правомірності спірного рішення, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). 
За змістом приписів Інструкції №58 записи в трудовій книжці щодо звільнення здійснюються у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). При цьому, будь-яких застережень щодо розбіжність між датою звільнення та датою відповідного розпорядчого документа про звільнення ці записи не містять.
Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що запис №2 трудової книжки серії НОМЕР_1 про звільнення позивача 17.10.1995 здійснений не у день її звільнення, а також того, що він не відповідає розпорядчому документу, на підставі якого позивача було звільнено, як того вимагає положення п. 2.4 Інструкції №58.
Відтак, покликання органу Пенсійного фонду на те, що вищевказаний запис не відповідає вимогам Інструкції №58, є необґрунтованими та безпідставними.
Крім того, суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, в свою чергу, рядові працівники жодним чином не можуть впливати на ці обставини, тому невиконання роботодавцем наведених обов`язків не повинно позбавляти працівника, у даному випадку позивача, її конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення первинних бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним незарахування періоду трудової діяльності позивача з 08.08.1983 по 17.10.1995 (12 років 2 місяці 10 днів) до її страхового стажу.
Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача загалом понад 34 роки страхового стажу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (04.03.2025) вона досягла віку 60 років 2 місяці 2 дні.
Отже, суд дійшов висновку, що позивач набула право на призначення пенсії за віком.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За наведених обставин, суд вважає, що відповідач-2 протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на підставі її заяви від 04.03.2025.
Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 11.03.2025 №213150008392 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком, та зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-ІV, зарахувавши до страхового стажу періоди її трудової діяльності з 08.08.1983 по 17.10.1995 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.08.1983.
При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідачів, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки позивач досягла пенсійного віку 03.01.2025, а звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відбулося 04.03.2025 (тобто в межах трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку), то порушене право ОСОБА_1 слід відновити з 04.01.2025.
При визначенні територіального органу Пенсійного фонду, який має обов`язок поновлення порушеного права позивача, суд враховує положення абз. 1 п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), за змістом якого заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (абз. 14 п. 4.2 Порядку №22-1).
Тож дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Рівненській області.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.
Також суд вважає відсутніми підстави для зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області виплачувати позивачу пенсію за віком, оскільки виплата органом Пенсійного фонду пенсії є наслідком призначення особі пенсії. Отже в межах цієї справи спірні правовідносини пов`язані не з порушенням прав позивача внаслідок невиплати відповідачем-1 пенсії позивачу, а внаслідок відмови в призначенні пенсії відповідачем-2. Таким чином, позовна вимога про зобов`язання відповідача-1 виплачувати пенсію є передчасною та задоволенню не підлягає.
На переконання суду, застосований судом спосіб захисту порушеного права буде достатнім та ефективним.
Отже позовні вимоги, пред`явлені до ГУ ПФУ в Херсонській області, задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи результати судового розгляду справи, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України суд присуджує документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 11.03.2025 №213150008392 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 04.01.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди її трудової діяльності з 08.08.1983 по 17.10.1995 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.08.1983.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 484,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, буд. 6, м. Херсон, Херсонська обл., 70036. ЄДРПОУ/РНОКПП 21295057) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) 
Повний текст рішення складений 18 лютого 2026 року.

Суддя       Н.О. Дорошенко