ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 березня 2026 року	Справа №160/29931/25	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМВОСТРОЙ" про ухвалення додаткового рішення у справі №160/29931/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМВОСТРОЙ" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Рішенням від 11 березня 2026 року Дніпропетровський окружний адміністративний суду справі №160/29931/25 адміністративний позов задовольнив.
Визнав протиправним та скасував рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №13284629/34718049 від 18.09.2025 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної №5 від 14.11.2024 року, що складена Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕМВОСТРОЙ».
Зобов`язав Державну податкову службу України (код ЄДРПОУ 43005393) зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 5 від 14.11.2024, що складена Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕМВОСТРОЙ» (код ЄДРПОУ 34718049), датою її фактичного подання на реєстрацію.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМВОСТРОЙ» (код ЄДРПОУ 34718049) 1211,20 грн сплаченого судового збору.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 43005393) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМВОСТРОЙ» (код ЄДРПОУ 34718049) 1211,20 грн сплаченого судового збору.
Вказане рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (в письмовому провадженні).
Так, 17.03.2026 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, в якій позивач просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМВОСТРОЙ», ЄДРПОУ 34718049, 10 000,00 (десять тисяч) гривень судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.
Ухвалою від 18 березня 2026 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд прийняв заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМВОСТРОЙ" про ухвалення додаткового рішення у справі №160/29931/25 до розгляду.
Роз`яснив відповідачам його право подати заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у строк до 26.03.2026 (включно).
23.03.2026 від відповідачів надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких заперечують проти заявленої представником позивача до відшкодування суми витрат на правову допомогу та зазначили, що справи щодо скасування рішень про відмову у реєстрації податкових накладних є не новим предметом адміністративного оскарження та є справою незначної складності. Справа №160/29931/25 призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Відтак, судом встановлено, що справа не значної складності, та присутності сторін, зокрема представника позивача – не має необхідності. Крім цього, у 2025 році позивач мав подібні справи у провадженні суду.  Надані позивачем документи щодо обґрунтування витрат на правничу допомогу (Договір про надання правничої (правової) допомоги №1 від 05.09.2024, Додаткова угода від 04.09.2025 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №1 від 05.09.2024, Додаткова угода №9 від 01.10.2025 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №1 від 05.09.2024) складені на підставі розрахунків самого позивача та/або адвоката позивача, не підтверджені об`єктивними та належними доказам. Отже, інших документів (як приклад: платіжна інструкція, рахунок на оплату) на підтвердження своєї позиції стороною позивача не надано. Зазначили також, що наданий позивачем Ордер на надання правничої допомоги серія АЕ №1315215 не містить підпису адвоката, а отже не може вважатися достовірним.
Дослідивши матеріали справи, зміст поданої заяви, судом встановлено наступне.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ч. 3, 5 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Виходячи зі змісту вказаних норм, подання заяви та відповідних доказів має певні строкові обмеження, а саме така заява подається:
1) до закінчення судових дебатів у справі;
2) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови надання стороною відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.
Зокрема, в позові позивач зазначив, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складає 10000,00 грн.
Так, 17.03.2026 від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у розмірі 10 000 грн, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.
На підтвердження обставин понесення та розміру витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, надано наступні документи: договір №1 про надання правничої (правової) допомоги від 05.09.2024, додаткову угоду від 05.09.2024, додаткову угоду №9 від 01.10.2025, акт про надання правничої (правової) допомоги від 16.03.2026 та ордер серії АЕ № 1315215 від 09.09.2024.
05.09.2024 між Позивачем (Клієнт) та АБ «Віталія Смагіна» (Виконавець) було укладено Договір №1 про надання правничої (правової) допомоги.
Пунктом 1.1. Договору передбачено, що на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, виконавець зобов`язується надати клієнту правничу (правову) допомогу, а клієнт - оплатити її та інші фактичні витрати виконавця, необхідні для надання правничої (правової) допомоги.
Відповідно до пункту 1.2. Договору правнича (правова) допомога за цим Договором включає в себе час, зокрема, на: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта; складення заяв, скарг, претензій, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, у тому числі державній виконавчій службі та приватним виконавцем, перед фізичними та юридичними особами; інші види правничої (правової) допомоги, що не заборонені законом, а також час на супутні дії виконавця, що безпосередньо та невідворотно пов`язані з правничою (правовою) допомогою та їх складовою.
Для надання клієнту правничої (правової) допомоги виконавець призначає адвоката, про що видається відповідний ордер (пункт 2.1. Договору).
Згідно з пунктом 2.4. Договору адвокат має право, зокрема, пред`являти позовні заяви, надавати заперечення та відзиви; знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються інтересів клієнта; знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання і відводи; давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення: подавати докази, брати участь у дослідженні доказів; висловлювати свою думку з питань, які виникають під час розгляду справи, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам; подавати заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб; знайомитися з технічним записом, журналом судового засідання, протоколом про вчинення окремої процесуальної дії і подавати письмові зауваження до них; робити із матеріалів справи виписки, знімати копії з матеріалів справи, одержувати копії судових рішень; оскаржувати судові рішення у частині, що стосується їхніх інтересів; право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову в судах всіх інстанцій; засвідчувати копії документів своїм підписом, вести листування, запитувати та отримувати, підписувати та направляти/надавати документи (інформацію); користуватися процесуальними правами, передбаченими чинним законодавством України для клієнта, без жодних виключень та обмежень.
Відповідно до пункту 4.1. Договору, гонорар за надання правничої допомоги та порядок його оплати встановлюється додатковою угодою.
Згідно з пунктом 4.2. Договору фактичні витрати виконавця, необхідні для надання правничої (правової) допомоги, оплачуються клієнтом в повному обсязі.
Після надання правничої (правової) допомоги складаєтеся акт, що підписується сторонами. В акті вказується вид наданої виконавцем правничої (правової) допомоги та розмір гонорару у відповідності до узгодженого сторонами порядку його обчислення (погодинна оплата, фіксований розмір). Акт надається (надсилається) клієнту у двох примірниках. Протягом 3 днів з моменту отримання примірників акту, клієнт зобов`язаний підписати та повернути виконавцю один примірник підписаного акту. Акт вважається підписаним, а правнича (правова) допомога надана належно, якщо протягом строку, визначеного цим пунктом, клієнт не повернув виконавцю один підписаний зі свого боку примірник або не надав письмову мотивовану відмову від його підписання (пункт 4.3. Договору).
Цей Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами та діє до 05.09.2025 (пункт 6.1. Договору).
Відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 9 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.10.2025 року, виконавець зобов`язується надати клієнту правничу (правову) допомогу щодо судового оскарження рiшення кoмiciї Головного управління ДПС у Днiпропетровсъкiй областi №13284629/34718049 вiд 18.09.2025 року, а клієнт - сплатити гонорар у фіксованому розмірі 10 000 гривень за таку допомогу.
Актом про надання правничої (правової) допомоги від 16.03.2026 року в межах Договору № 1 про надання правничої (правової) допомоги від 05.09.2024 року та Додаткової угоди №9 від 01.10.2025 року сторони підтвердили, що виконавець надав, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу щодо судового оскарження рішення комісії Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області №13284629/34718049 вiд 18.09.2025 року по судовій справі 160/29931/25: аналіз (вивчення) первинних документів та рішень відповідачів; аналіз чинного законодавства та судової практики щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень; консультація та роз`яснення щодо обґрунтованості та перспектив оскарження рішення відповідача-1; складання та подання позову (з додатками) до суду; складання та подання відповіді на відзив до суду. Загальна сума наданої правничої (правової) допомоги складає 10 000,00 грн.
Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступних висновків. 
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат належить:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Приписами ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, разом з тим, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Верховний Суд у своїх постановах також неодноразово звертав увагу на частини шосту, сьому статті 134 КАС України, якими встановлено право суду за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, за умови недотримання критеріїв співмірності. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Згідно з вимогами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.
Суд зауважує, надаючи оцінку співмірності розміру понесених стороною витрат на адвоката з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт, потрібно з`ясовувати, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому, суди враховують не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності – чи було їх вчинення обов`язковим, чи доцільним було їх виконання – чи вплинули вони на перебіг розгляду справи.
Так, виходячи з аналізу ч. 2 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами саме за результатами розгляду справи.
Частинами другою та третьою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру або погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
З вказаних підстав доводи відповідачів щодо відсутності детального опису робіт відхиляються.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
В цій постанові (№922/1964/21) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. 
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 134 КАС України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 134 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У пункті 269 рішення у цій справі Європейський Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд наголошує, що витрати на надання правової допомоги мають бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
З огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд зауважує, що їх характер, обсяг та зміст не є такими, що потребували тривалого часу адвоката для їх ґрунтовного вивчення, встановлення правовідносин між сторонами, подальшого аналізу судової практики з метою формування правової позиції та складання позовної заяви.
Таким чином, оцінивши суму гонорару з урахуванням наведених критеріїв співмірності, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем до стягнення сума судових витрат на правничу допомогу, з огляду на предмет позову, обставини справи, обсяг доказів, проведену досудову роботу щодо підготовки до подання позовної заяви до суду та отримання доказів, не відповідає складності справи, наданим адвокатом послугам, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також значенню справи для сторони.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази надання правничої допомоги, складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", суті виконаних послуг, а також враховуючи розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та вимоги ч. 3 ст. 139 КАС України, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Таким чином, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів в рівних частинах.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕМВОСТРОЙ" про ухвалення додаткового рішення у справі №160/29931/25 – задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМВОСТРОЙ» (код ЄДРПОУ 34718049) витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 2500,00 грн. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 43005393) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕМВОСТРОЙ» (код ЄДРПОУ 34718049) витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 2500,00 грн. 
У задоволенні іншої частини вимог заяви – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст додаткового рішення складено 27.03.2026.

Суддя Н.Є. Калугіна