25.02.2026 Провадження по справі № 2/940/1/26 
Справа № 380/1726/16-ц

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

25 лютого 2026 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Косович Т.П.
при секретарі Козуб І.С.
з участю адвокатів Неживка І.В., Мамась М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування,
встановив: 
ОСОБА_1 як правонаступник ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Померла ОСОБА_4  була спадкоємцем за законом першої черги спадкування, проте, окрім неї ще спадкоємцем за законом першої черги спадкування намагалась стати дружина померлого ОСОБА_5 ОСОБА_2 . Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Київської області від 13.07.2016 року, яке набрало законної сили, шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 20.11.1999 року П`ятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області, актовий запис № 11, визнано недійним, в результаті чого анульовано й актовий запис про шлюб. 
18.11.2016 року ОСОБА_4 звернулася до Тетіївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька, проте їй нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відкриттям касаційного провадження у справі про визнання шлюбу між  ОСОБА_5 та ОСОБА_2 недійсним, а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, які неможливо надати через незаконне утримання їх ОСОБА_2 , в зв`язку з чим він не може реалізувати своїх спадкових прав.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Неживок І.В. позовні вимоги підтримали, посилаючись на те, що спірний житловий будинок був особистою приватною власністю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як побудований до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , а остання в будівництві участі не приймала.
Представник відповідача Тетіївської міської ради Гричанюк О.І. в судове засідання не прибув, до суду надав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. 
Третя особа ОСОБА_2 позовних вимог не визнала, суду пояснила, що вони з ОСОБА_5 почали разом проживати у 1995 році і відразу ж почали будувати спірний житловий будинок. При цьому вони з чоловіком все робили разом, ніхто їм не допомагав, періодично наймали робітників, проводили толоки. В новий житловий будинок вони перейшли в 1998 році. Після смерті чоловіка вона вже сама поліпшує умови проживання в будинку – білить, переклеїла шпалери, замінила котла. 
Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат Мамась М.О. позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що ОСОБА_2 законно була дружиною померлого ОСОБА_5 , шлюб,укладений між ними, зареєстрований 20.11.1999 року П`ятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області, актовий запис № 11, на даний час є дійсним, а тому остання має право як на частку у спадщині після смерті чоловіка на житловий будинок в АДРЕСА_1 , так і на половину даного житлового будинку як на частку у спільній сумісній власності подружжя, так як будівництво даного будинку закінчено та прийнято в експлуатацію в 2002 році, тобто після укладення шлюбу. 
Третя особа ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позовних вимог не визнала, суду пояснила, що батько почав будувати спірний житловий будинок ще в 1993 році коли була жива її мама – викопав котлован, винаймав екскаватора, купував будівельні матеріали. Через рік батько почав проживати із ОСОБА_6 , вони будувалися разом, остання носила бетон, готувала їжу робочим, доглядала за її бабусею до смерті. Батько з ОСОБА_7 жили дружно, пізніше одружилися, її сім`я була присутня на реєстрації шлюбу. 
Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_4 є племінницею його дружини і він, як зять родини, може пояснити, що спірний будинок родина ОСОБА_9 розпочала будувати в 1992 році та закінчила в 1995 році, станом на 1995 рік було збудовано підвал, другий поверх був недобудований. Кошти на будівництво збирала вся родина хто скільки може. ОСОБА_10 прийшла на новосілля в Новий рік 1995 року, до будівництва будинку вона жодного відношення не мала і не допомагала. 
Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_2 є її сусідкою, остання прийшла в невістки 1995 року. На той час у ОСОБА_5 була стара хата, там вони з ОСОБА_7 проживали та почали будувати спірний житловий будинок. До приходу ОСОБА_7 із будівництва спірного будинку був лише викопаний котлован. Будинок ОСОБА_5 та ОСОБА_2 будували разом, постійно були за роботою, ОСОБА_7 носила бетонний розчин, дошки та інше, при цьому доглядала ще за матір`ю ОСОБА_5 . В 1999 році ОСОБА_7 було 50 років і вони з ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, проживши разом до цього 3-4 роки. 
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що ОСОБА_2 є її сусідкою та однокласницею, остання почала проживати з ОСОБА_5 приблизно у 1995 році після смерті його дружини, проживали вони у старій хаті разом з матір`ю ОСОБА_13 . Спірного житлового будинку на той час не було, ОСОБА_13 та ОСОБА_7 почали будувати його разом, весь час працювали, інколи їм допомагали родичі. ОСОБА_1 вона побачила перший раз на похороні ОСОБА_5 . На час реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_2 будинок був майже готовий.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 в якості свідка суду пояснив, що спірний житловий будинок сім`я ОСОБА_9 почала будувати в 1992 році та закінчила в 1995 році. Будували будинок 7 чоловік, яка була домовленість щодо часток кожного з них він не знає. Восени 1995 року ОСОБА_5 відрекомендував сім`ї ОСОБА_14 , з того часу останні почали проживати разом. З 1995 року по 1997 рік було побудовано переробний цех, ОСОБА_7 в будівництві цеху участі не приймала. 
Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що є рідним братом померлого ОСОБА_5 . Після смерті батька їх родина (7 чоловік) вирішили побудувати будинок під його керівництвом. ОСОБА_5 у вересні 1993 року викопав котлован і почалося будівництво, 1993 року зробили підвал, в 1994 році почали будувати 2 поверх, восени 1994 року зробили дах та почали внутрішні роботи. 31.12.1995 року було новосілля в будинку. Саме будівництво закінчилось в 1997 році, а 2 поверх так і залишився недобудованим. Фаїна з`явилася в сім`ї 19.08.1995 року на день народження їх з ОСОБА_13 матері та будь-якої участі в будівництві не приймала. 
Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є її друзями, вона неодноразово до них приїжджала. 23 роки тому вони проживали в старій хаті, а новий будинок будувався. В період 1994-1996 років ОСОБА_7 особисто виписувала у її чоловіка будівельні матеріали, позичала грошові кошти на будівництво. В новозбудований будинок вони з чоловіком приїжджали на новосілля та на реєстрацію шлюбу ОСОБА_9 . 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_4 ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.06.2011 року, копіями свідоцтв про народження та укладення шлюбу ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від 17.10.1963 року та серії НОМЕР_3 від 13.11.1988 року. 
Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого П`ятигірською сільською радою 13.12.2002 року та зареєстрованого у БТІ 13.12.2002 року у книзі № 3 за № 643, що підтверджується копію довідки КП «Тетіївське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 290 від 25.10.2016 року.
Відповідно постанови державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1407/02-31 від 23.11.2016 року, спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_4 - спадкоємець за законом першої черги спадкування як донька спадкодавця та ОСОБА_2 – спадкоємець за заповітом, посвідченим П`ятигірською сільською радою 17.12.2003 року, зареєстрованим в реєстрі за № 50, як дружина спадкодавця. ОСОБА_4 прийняла спадщину своєчасно, подавши відповідну заяву до нотаріуса 06.07.2011 року, ОСОБА_2 прийняла спадщину фактично відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 26.03.2014 року, яке набрало законної сили, заповіт, посвідчений 17.12.2003 року секретарем виконкому П`ятигірської сільської ради, відповідно до умов якого ОСОБА_5 на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилось з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом матиме право заповів дружині ОСОБА_2 , визнано недійсним.
Таким чином, ОСОБА_2 претендує на спадкове майно як спадкоємець за законом першої черги спадкування як дружина спадкодавця. 
Цією ж постановою нотаріуса № 1407/02-31 від 23.11.2016 року ОСОБА_4 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відкриттям касаційного провадження у справі про визнання шлюбу між  ОСОБА_5 та ОСОБА_2 недійсним, а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.
Разом з цим, судом встановлено, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 01.06.2016 року у справі № 380/1833/14-ц в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області, третя особа на стороні відповідача відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області про визнання шлюбу, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрованого 20.11.1999 року П`ятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області, актовий запис № 11, недійсним та анулювання актового запису – відмовлено. 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 13.07.2016 року у справі № 380/1833/14-ц рішення Тетіївського районного суду Київської області від 01.06.2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області, третя особа на стороні відповідача відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису задоволено. Визнано недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20.11.1999 року П`ятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області, актовий запис № 11.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2017 року у справі № 380/1833/14-ц рішення Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року скасоване, рішення Тетіївського районного суду Київської області від 01 червня 2016 року залишено в силі. 
Ухвалою Верховного суду від 29.09.2020 року у справі № 380/1833/14-цкасаційне провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом  ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та П`ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області, третя особа на стороні відповідача відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису – закрите через подання заяви до неналежного суду.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 26.06.2020 року у справі № 380/1833/14-ц, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.10.2020 року,в задоволенні заяви  ОСОБА_4 до П?ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області, ОСОБА_2 , третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області про перегляд рішення Тетіївського районного суду Київської області від 01 червня 2016 року – відмовлено.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Відповідно до ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. 
Згідно з частиною першою ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст. 5 ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі до правовідносин набуття ОСОБА_5 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме Цивільний кодекс Української РСР 1963 року та підзаконні нормативні акти.
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке спадкодавець набув 13.12.2002 року, так як згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, право власності на житловий будинок виникало з моменту його реєстрації в органах бюро технічної інвентаризації (БТІ).
При цьому 20.11.1999 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 П`ятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 11, який недійсним в судовому порядку визнаний не був. 
Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року N 697-XII та ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України № 2006-VII від 20.06.1969 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. При поділі спільного майна частки чоловіка та дружини вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України № 2006-VII від 20.06.1969 року). 
За таких обставин, коли ОСОБА_5 набув право власності на спірний житловий будинок в період шлюбу, останній вважається спільною сумісною власністю подружжя, а тому ОСОБА_2 як дружина має право на частку у спільній сумісній власності подружжя, а саме на половину житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 . 
Доводи сторони позивача про те, що спірний житловий будинок був особистою приватною власністю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як побудований до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , суд відхиляє, так як дана обставина належними доказами не доведена. 
Так, ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 03.11.2021 року у справі було призначено судово-технічну експертизу часу будівництва житлового будинку в АДРЕСА_1 , на вирішення якої поставлено запитання в якому році завершено будівництво житлового будинку та яка частина будинку була збудована станом на 20.11.1999 року.
Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 37028/21-42 від 02.12.2024 року, встановити час побудови будинку АДРЕСА_1 , а також встановити яка частина будинку була збудована станом на 20.11.1999 року за результатом проведеного дослідження не видається можливим через відсутність відповідних методик та відповідних документів. 
Враховуючи викладене, спадковим майном після смерті  ОСОБА_5 є 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст. 1223 ЦК України).
Так, відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Як встановлено в судовому засіданні, спадкоємцями за законом першої черги спадкування після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_4 як донька спадкодавця, правонаступником якої є ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 як дружина спадкодавця, які спадщину прийняли. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України їх частки у спадщині за законом є рівними, тобто останні мають право на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , кожна. 
За таких обставин, коли ОСОБА_4 не мала права на спадкове майно у вигляді цілого житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 , суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_17 в цій частині відмовляє. 
Разом з тим, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом першої черги спадкування після смерті ОСОБА_4 , звернувся до Тетіївської державної нотаріальної контори та спадщину після смерті останньої прийняв. Інші спадкоємці, а саме доньки ОСОБА_4 ОСОБА_18 та ОСОБА_19 від належної їм частки спадкового майна після смерті матері відмовилися на користь чоловіка померлої ОСОБА_1 .
Проте, постановою державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори Давидової С.М. № 43/02-14 від 24.01.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 та роз`яснено процедуру вирішення питання в судовому порядку. 
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позивач дійсно є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , яка мала право на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , спадщину прийняв своєчасно, іншим шляхом реалізувати свої спадкові права щодо частини будинку позивач не може, а тому необхідно визнати за ним право власності на вказане спадкове майно.
Разом з тим суд зауважує, що постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX у Київській області утворено Білоцерківський район (з адміністративним центром у місті Біла Церква) у складі територій Білоцерківської міської, Володарської селищної, Гребінківської селищної, Ковалівської сільської, Маловільшанської сільської, Медвинської сільської, Рокитнянської селищної, Сквирської міської, Ставищенської селищної, Таращанської міської, Тетіївської міської, Узинської міської, Фурсівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Напідставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1223, 1261, 1267, 1268 ЦК України, ст. 16 ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року N 697-XII, ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України № 2006-VII від 20.06.1969 року, ст.ст. 12, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
ухвалив: 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованим в АДРЕСА_2 , право власності на 1/4 частину житлового будинку загальною площею 250,3 кв.м., житловою площею 98,3 кв.м.,з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , що залишився після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .
В іншій частині позовних вимог відмовити. 

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення : 27.02.2026 року.

Суддя: Т.П.Косович