Справа № 734/1246/25 	Головуючий у 1 інстанції Іванюк Т. І. 	
Провадження № 33/4823/250/26 	  	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП.  	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд - суддя Антипець В. М.,
з участю захисника адвоката Полянчука В. Б.

Розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із захисником з використанням його власних технічних засобів, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, освіта вища, військовослужбовець, розлучений, який має доньку 2015 року народження, проживає по АДРЕСА_1 ,
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 665 грн. 60 коп. судового збору.

Як установив суд, 15 березня 2025 року о 19 год. 10 хв., на 74 кілометрі автодороги Київ – Вишгород – Десна – Чернігів, Чернігівського району та області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом SsangYong Rexton, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів. На порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення або ж вирішити питання щодо можливості призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Мотивує тим, що факт керування ним транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин є виключно припущенням, яке не ґрунтується на доказах. Оскільки він автомобілем не керував, то не може бути суб`єктом інкримінованого адміністративного правопорушення. У зв`язку із зазначеним, вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була безпідставною та протиправною. 
Також вважає, що поліцейським були внесені додаткові записи до протоколу після його складання, що є підставою для визнання його неналежним доказом. Крім цього, направлення та проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби не належать до повноважень працівників поліції. 
Звертає увагу суду на те, що у матеріалах відсутнє направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я та зазначає, що рапорт поліцейського не є належним і допустимим доказом. 

Під час апеляційного розгляду 04 березня 2026 року ОСОБА_1 пояснював, що він перебував на задньому сидінні автомобіля, не бачив, як ОСОБА_2 виїхав на узбіччя та зіткнувся з деревом. Водійські двері були заблоковані, ОСОБА_2 втік через переднє пасажирське сидіння, а він залишився і його бачив солдат ОСОБА_3 , який чергував на КПП.
Свідок ОСОБА_3 пояснював, що15 березня 2025 року о 19 год. 10 хв. він перебував в наряді, чергував на КПП, яке покинути не міг. Автомобіль проїхав через КПП і метрів за 80 виїхав на узбіччя та вдарився у дерево. Хто був за кермом автомобіля, він не бачив. Письмові пояснення підписав не читаючи. Він не бачив ОСОБА_1 за кермом, так як і не помітив, скільки в салоні автомобіля було людей.

Під час апеляційного розгляду захисник адвокат Полянчук В. Б. підтримав доводи апеляційної скарги свого підзахисного, надав письмові доповнення до апеляційної скарги, акцентуючи увагу на тому, що не доведений факт керування транспортним засобом його підзахисним, на місце пригоди були викликані ВСП, заступник командира, які дійшли однозначного висновку по наявним тілесним ушкодженням, що ОСОБА_1 не перебував за кермом, що той військовий і згідно роз`яснень, наданих головою Касаційного кримінального суду Верховного суду ОСОБА_4 , що у разі керування військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або у разі відмови від проходження огляду, дії такої особи підпадають під кваліфікацію за ст. 172-20 КУпАП, яка є спеціальною нормою щодо військовослужбовців, розмежування за спеціальним суб`єктом. 

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності, пояснення свідка, у попередньому судовому засіданні, аргументи захисника адвоката Полянчука В. Б., надані ним додаткові документи на його адвокатський запит, дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, місцевим судом у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , які як і ОСОБА_1 є військовослужбовцями. Наїзд автомобіля на дерево стався неподалік від КПП військової частини. Свідок ОСОБА_3 , допитаний безпосередньо в апеляційному суді, підтвердив, що він не бачив, хто їхав за кермом автомобіля, оскільки не міг покинути місце чергування. Дорожня транспортна пригода сталася метрів за 80 від КПП.
Згідно копії витягу з бойового розпорядження військової частини, де проходить військову службу ОСОБА_1 , з 01.03.2025 він був призначений черговим частини і виконував обов`язки військової служби станом на 15.03.2025.
Частиною 4 ст. 24 Закону України від 25 березня 1992 року 32232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на шляху прямування на службу або зі служби.
У даній справі, поза розумним сумнівом доведено, що 15 березня 2025 року о 19 год. 10 хв., на 74 кілометрі автодороги Київ – Вишгород – Десна – Чернігів, що поряд з КПП військової частини, ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби, коли керував транспортним засобом SsangYong Rexton, державний номерний знак НОМЕР_1 , на вимогу поліцейських пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, відмовився. На місці дорожньо-транспортної пригоди перебував заступник командира військової частини, інші військові, які під відеозапис просили поліцейських передати ОСОБА_1 їм, на що отримали відмову.
Наявність спеціального суб`єкта - військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби, зумовлює застосування спеціального порядку його огляду на стан алкогольного сп`яніння, встановленого ст. 266-1 КУпАП, та у разі відмови, відповідальності за іншими нормами законодавства про адміністративні правопорушення.
Беручи до уваги, що суд першої інстанції, порушуючи вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП, не забезпечив всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, не звернув уваги, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має статус спеціального суб`єкта, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася не було потерпілих та не завдано матеріальної шкоди третім особам, що в силу положень п. 2.11 Правил дорожнього руху звільнено водія від обов`язку викликати поліцію та до проведення медичного огляду не вживати без призначення лікаря алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі, відповідно і виконувати вимогу про проходження медичного огляду на стан сп`яніння. 
Більш того, при виконанні обов`язків військової служби водієм, він підлягає огляду і відповідальності за правилами ст.ст. 266-1 та 172-20КУпАП, як формуючи висновки з питань правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб суди на однакове застосування норм права, вказав у своєму листі голова Касаційного Кримінального суду ОСОБА_6 у листі 748/0/158-25 від 17.12.2025.
За відсутності суб`єкта правопорушення, відсутній і склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 245, 280, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 січня 2026 року щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі п.1 ст. 247 КупАП.

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає. 

Суддя	В. М. Антипець