ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" березня 2026 р. Справа №926/3718/25
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді О.С. Скрипчук 
суддів Г.В. Орищин,
Н.А. Галушко
розглянувши матеріали апеляційної скарги Малого приватного підприємства «Фірма Атлас» б/н від 17.12.2025 (вх. № 01-05/3753/25 від 18.12.2025)
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.11.2025 (повний текст рішення складено 27.11.2025, суддя Гушилик С.)
у справі № 926/3718/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача Малого приватного підприємства «Фірма Атлас», м. Чернівці
про стягнення заборгованості в сумі 5987, 63 грн
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Малого приватного підприємства «Фірма «Атлас» про стягнення заборгованості в розмірі 5987,40 грн, пеня в сумі 588, 84 грн, 3% річних в сумі 56, 98 грн та інфляційні в сумі 89,41 грн. 
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 26.11.2025 позов задоволено повністю, стягнуто з Малого приватного підприємства «Фірма «Атлас» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заборгованість в розмірі 5987,63 грн, з яких: основний борг в сумі 5252,40 грн, пеню в сумі 588,84 грн, 3% річних в сумі 56,98 грн, інфляційні в сумі 89,41 грн, а також судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд зазначив про те, що відповідач факт отримання газу не спростовує, ціна газу була йому доведена, згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС в заявлений період позивач, як постачальник, здійснював постачання природного газу саме відповідачу. Як встановлено судом першої інстанції, що позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме поставив відповідачу природний газ в розмірі 0,21297 ти.куб.м на суму 5252,40 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу за березень 2025 року рахунком на оплату №12273 за від 09.04.2025 року. Однак, відповідач не виконав свій обов`язок по оплаті за спожитий природній газ за березень 2025 року, а тому, у нього наявна заборгованість за спожитий газ на загальну суму 5252,40 грн, отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ в сумі 5252,40 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, 26.11.2025, через систему «Електронний суд», Мале приватне підприємство «Фірма Атлас» (відповідач) подало до суду апеляційну скаргу б/н від 17.12.2025 (вх.№01-05/3753/25 від 11.11.2025), в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2025 року у справі №926/3718/25 та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
У своїй апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що не згідний з рішенням місцевого суду по справ №926/3718/25 від 26.11.2025, оскільки на його думку у заявлених позовних вимогах відсутній факт споживання природного газу, а також зазначає про те, що предметом спору є газопостачання ТОВ ГК «Нафтогаз України» саме за адресами в м. Чернівці, вул. Заводська, 7, вул. Кармелюка,116, вул. Руська, 173, однак суд першої інстанції на його думку не встановлював факт чи дійсно було здійснено газопостачання та в яких об`ємах, не було досліджено також і дані показників лічильників які б відобразили реальний обсяг споживання. 
Позивачем через систему «Електронний суд» було подано відзив на апеляційну скаргу б/н від 05.01.2026 (вх.№01-04/50/26 від 05.01.2026) у якому він просить залишити апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «Фірми Атлас» без задоволення, а рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.11.2025 у справі №926/3718/25 – без змін.
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України. 
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Фактичні обставини справи.
22.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - постачальник) та Малим приватним підприємством Фірма “Атлас” (далі - споживач) з EIC- кодом 56ХО0000LBOC1009, укладено договір постачання природного газу №101/ПГ-5114-К (далі – договір), згідно якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для власних виробничих потреб та споживач є кінцевим споживачем природного газу (п.1.1 договору).
Обсяг споживання природного газу споживачем в кожному окремому періоді постачання (розрахунковому періоді) за ціною встановленого п.4.4.6. цього договору не може перевищувати 10 тис.куб.м. Загальний замовлений обсяг постачання газу та, відповідно, обсяг - послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, за цим договором становить 20,800 тис.куб.м., у тому числі, по замовлених обсягах по періодах постачання (п.1.2 договору).
Згідно п.1.4 договору, фактичний загальний обсяг постачання природного газу за цим договором складається з обсягів постачання природного газу по розрахункових періодах, фактично поставлених постачальником споживачу протягом строку дії цього договору.
Пунктом 1.8 договору визначено перелік ЕІС-кодів точок комерційного обліку споживача, а саме: м.Чернівці, вул.Руська, 173, м. Чернівці, вул. Заводська, 7 та м. Чернівці, вул. Кармелюка, 116.
Найменування Оператора ГРМ/ГТС, з яким укладено договір на розподіл/транспортування природного газу АТ «Оператор газорозподільної с-ми «Чернівцігаз». Взаємовідносини між споживачем та Оператором ГРМ/ГТС у частині розподілу/транспортування газу до точок виходу з газорозподільної/газотранспортної системи регулюються окремим договором на розподіл/транспортування природного г споживачем та оператором ГРМ/ГТС (п.1.9 договору).
У відповідності до п.2.5 договору, приймання - передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у період постачання (розрахунковому періоді), оформлюються шляхом підписання та скріплення печаткою (за наявністю) акту приймання-передачі природного газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу та його вартість. Звірка фактичного об`єму (обсягу) спожитого за договором газу на певну дату чи протягом певного розрахункового періоду здійснюється сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений споживачу об`єм газу згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС, на підставі яких оформлюються акти приймання-передач газу.
Ціна за 1000 куб.м природного газу за цим договором визначається відповідно п.п.4.4.6, п.4.4 цього договору та публікується/оприлюднюється постачальником на офіційному сайті постачальника відповідно до п.п4.4.6, п.4.4 цього договору (п.3.1 договору).
Пунктом 3.1.1 договору встановлено, що у випадку, якщо обсяг споживання газу в період постачання (розрахунковому періоді) перевищить 10 тис.куб.м, обсяг спожитого газу понад 10 тис.куб.м, підлягає оплаті за ціною, яка розраховується за формулою: Ц=Цп*1,5, де Ц – ціна, яка підлягає оплаті за 1 тис.куб.м газу спожитого понад 10 тис.куб.м, Цп- ціна визначена п.3.1 договору. 
Сума платежу за розрахунковий період визначається як добуток обсягу газу. замовленого на період постачання (розрахунковий період), та вартості 1000 куб.м.газу, визначено на підставі п.3.5 цього договору. Оплата за цим договором здійснюється споживачем на рахунок постачальника у наступні строки: 100% суми платежу за газ до 30-го числа місяця, що передує періоду постачання (газовому місяцю). (п.п.3.6, 3.7 договору).
Згідно п.3.9 договору, остаточний розрахунок по оплаті вартості фактично поставленого газу здійснюється до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, на підставі акту (актів) приймання-передачі природного газу. У випадку, якщо протягом розрахункового періоду обсяг постачання газу перевищив 10 000 куб.м, остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється з урахуванням п.3.1.1 цього договору.
Споживач зобов`язаний: дотримуватись вимог правил постачання та виконувати умови цього договору, забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природнього газу та інших платежів згідно з умовами договору, відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього нормативно-правовими актами та/або цим договором (п.п.4.2.1, 4.2.2, 4.2.8 договору).
В свою чергу, постачальник зобов`язаний дотримуватись умов цього договору та вимог правил постачання, забезпечувати постачання природнього газу на умовах та в обсягах, визначених цим договором за умови дотримання споживачем дисципліни відбору природнього газу та розрахунків за нього, складати акти приймання-передачі природнього газу у порядку визначеному договором (п.п.4.4.1, 4.4.2, 4.4.8 договору).
Пунктом 6.2 договору, у разі порушення споживачем строків остаточного розрахунку за поставлений постачальником газ/інші платежі споживач зобов`язується на вимогу постачальника сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом періоду за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожний день прострочення та за весь період прострочення. 
Договір набирає чинності з моменту включення споживача до реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора ГТС та діє до 31.12.2025 року, а в частині розрахунків між сторонами - до повного їх виконання. За взаємною згодою сторін договір може бути припинено достроково. При цьому, сторона, яка має намір розірвати договір письмово попереджає про це іншу сторону за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання (п.10.1 договору).
Договір підписано сторонами та скріплено відтисками їх печаток. Докази визнання його недійсним або його розірвання матеріали справи не містять.
На виконання умов договору позивачем в березні 2025 року поставлено відповідачу природній газ в об`ємі 0,21287 м3 на суму 5252,40, про що складено акт №4954, який разом з розрахунком надіслано споживачу як в електронному вигляді, так і поштовим зв`язком. 
08.05.2025 року споживач звернувся до постачальника з листом-проханням №11 надати роз`яснення з електричної платформи по виникненню заборгованості, так як газом не користується, на який постачальник листом №119/4.1.3-37252-2025 від 09.05.2025 року надав відповідь, в якому зазначив, що споживачем спожито газ за березень 2025 року в об`ємі 0,21297 ти.куб.м на суму 5252,40 грн, що підтверджується оператором ГТС. 
13.05.2025 року постачальник направив споживачу вимогу про сплату заборгованості №119/4.1.2-37854-2025, якою вимагав сплатити заборгованість до 20.05.2025 року, проте, вимога була залишена без відповіді. 
У зв`язку з утворенням заборгованості в розмірі 5252,40 грн, постачальник звернувся до суду про стягнення її з споживача. 
Відповідач відзив на позов не подав, виникнення заборгованості не спростував.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відносини, що виникли між сторонами у справі регулюються ЦК України та іншими нормативними актами, а саме: Законом України “Про ринок природного газу”, постановою Національної комісії, то здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 року “Про затвердження Правил постачання природного газу”, Постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 “Про затвердження Кодексу газотранспортної системи”, постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року “Про затвердження Кодексу газорозподільних систем” та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють відносини у сфері постачання природного газу.
Відповідно до ст.1 Закону України “Про ринок природного газу”, споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.12 Закону України “Про ринок природного газу”, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником “останньої надії” здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником “останньої надії” є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, ЦК України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Правилами постачання природного газу врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.
Відповідно пункту 3 Розділу І Правил постачання природного газу, постачання природного газу постачальником “останньої надії” здійснюється на підставі договору, який має відповідати типовому договору постачання природного газу постачальником “останньої надії”, що затверджується Регулятором. Договір постачання природного газу постачальником “останньої надії” є публічним.
Положеннями ст.633 ЦК України встановлено, що публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Посилання апелянта на споживання природного газу іншою особою та за іншою адресою колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсності з урахуванням наступного.
На виконання умов договору (№101/ПГ-5114-К від 22.01.2024 про постачання природного газу) позивач 09.04.2025 направив відповідачу на вказану в договорі електронну адресу акт приймання-передачі за березень 2025 року. Також позивачем було направлено відповідачеві вказаний акт, підписаний зі своєї сторони Електронним цифровим підписом, поштовим зв`язком. До того ж у відправленні GSC004954, яке направлялось електронною поштою і сформоване 31.03.2025 о 20:00 годині, сказані всі точки виходу ГТС по контрагенту Атлас МПП Фірма. Відповідно до вказаної інформації споживання природного газу у березні 2025 відбувалось апелянтом (відповідачем) за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, буд. 173 ГРМУ. Аналогічна адреса вказана скаржником у п. 1.8 договору («Перелік ЕІС- кодів точок комерційного обліку споживача»).
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції нібито не оцінив показники лічильника, є безпідставними та такими, що спростовується матеріалами справи.
Відповідно до статті 86 Господарський процесуальний кодекс України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, які є у справі. При цьому суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З аналізу наведеної норми вбачається, що процесуальний закон не покладає на суд обов`язку дослівно відтворювати у тексті рішення зміст кожного доказу або всі числові показники документів, які містяться у матеріалах справи. Обов`язком суду є саме дослідження доказів та надання їм оцінки при встановленні обставин справи, що і було здійснено судом першої інстанції. 
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховний Суд, який зазначає, що суд не зобов`язаний у мотивувальній частині рішення детально наводити зміст кожного доказу, якщо з рішення вбачається, що відповідні докази були досліджені та покладені в основу висновків суду. Зокрема, така правова позиція викладена у постановах Верховний Суд від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та від 21.04.2021 у справі № 910/701/17. 
Саме по собі незазначення у тексті рішення конкретних показників лічильника не свідчить про їх недослідження судом, якщо суд у рішенні послався на відповідні документи та дав їм оцінку у сукупності з іншими доказами. Отже, твердження апелянта фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та спрямовані на їх повторну переоцінку, що не свідчить про порушення судом норм процесуального права.
Статтею 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст.692 ЦК України)
Пунктом 4.4 договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до п.4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).
Апелянт факт отримання газу не спростовує, ціна газу була йому доведена, згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС в заявлений період позивач, як постачальник, здійснював постачання природного газу саме відповідачу (скаржнику).
Згідно зі ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Аналіз положень ст.614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. Така правова позиція щодо застосування ст.614 ЦК України висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.02.2013 року у справі №6-170цс12, та Верховним Судом у постановах від 14.09.2021 року у справі №910/7256/20, від 19.08.2021 року у справі №910/11889/20.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Чернівецької області від 26 листопада 2025 року у справі №926/3718/25.
За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України. 
Керуючись ст. ст.86, 236, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ :
1.Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства «Фірма Атлас» б/н від 17.12.2025 (вх. № 01-05/3753/25 від 18.12.2025)- залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Чернівецької області від 26.11.2025 у справі № 926/3718/25 залишити без змін.
3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Г.В. Орищин

Суддя Н.А. Галушко