Справа № 509/4697/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Панасенка Є.М.,
за участю секретаря судового засідання: Пронози І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 509/4697/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
29.08.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кудрявцев М.Ю. звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач по справі являється власником житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживає та зареєстрований в теперішній час. Належний позивачу на праві власності житловий будинок розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером 5123755800:02:005:2964, та складається з:
1. Житлового будинку, літ. А, загальною площею 147,5 кв.м., житловою площею 56,1кв.м.;
2. Гаража, літ Б;
3. Господарської будівлі, літ. В;
4. Огорожі, № 1-3;
5. Мостіння, літ. І.
Наприкінці грудня 2024 року, відповідач, виконуючи будівельні роботи з демонтажу та перестановки бетонної електроопори на території сусіднього домоволодіння: АДРЕСА_2 , допустив пошкодження огорожі № 1-3 позивача.
Після зазначеної події, відповідач обіцяв відремонтувати огорожу, проте до теперішнього часу огорожу не відремонтував, неодноразові вимоги позивача ігнорує.
З метою визначення вартості відновлювального ремонту, позивач звернувся до інженера-проектувальника - ОСОБА_3 , який після огляду та дефектування, 25.04.2025р. склав кошторисний розрахунок ремонту огорожі, згідно до якого, ремонт огорожі складає 4 633,37 грн., яка на думку представника позивача підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
Ухвалою судді від 22.12.2025 року дану цивільну справу прийнято до провадження та призначено її судовий розгляд.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсудність позивача та його представника, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового розгляду, заяв та клопотань до суду не подавав.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України)
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, суд звертає увагу на те, що за положеннями ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками.
Так, судом встановлено, що згідно Витягу з Державного оеєстру речових прав № 386585980 від 12.07.2024 року позивач по справі ОСОБА_1 являється власником житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 5123755800:02:005:2964. Загальна площа вказаного житлового будинку 147,5 кв.м., житлова площа - 56,1 кв.м. Опис об`єкта: А-житловий будинок, Б-гараж, В-господарська будівля, №1-3 - огорожа, І-мостіння. 
Згідно Довідки про результати розгляду матеріалів ЄО № 9577 від 22.04.2025 року за повідомленням 102, виданої інспектором СРпп ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ст. л-т. поліції Агафанова А., 22.04.2025 року о 12:53 год. до відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора 102 від гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що за адр.: АДРЕСА_1 сусід під час ремонтних робіт пошкодив паркан.
В ході проведення перевірки встановлено, що 22.04.2025 року до ВП №1 ОРУП №2 ГУНП звернувся гр. ОСОБА_1 про те, що за адр.: АДРЕСА_1 сусід під час ремонтних робіт пошкодив паркан. В період часу, а саме кінець грудня 2024 року сусід заявника ОСОБА_4 виконуючи будівельні роботи з демонтажу та перестановки бетонної електроопори допустив пошкодження паркану гр. ОСОБА_1 за вищевказаною адресую після чого обіцяв полагодити паркан, але на даний момент нічого не зробив у зв`язку з чим заявник звернувся для фіксації події до поліції. Приблизна сума збитку 5000 грн. У вказаній події, формально містяться ознаки будь-якого діяння, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяна і не могла заподіяти істотної шкоди відповідно ч. 2 ст. 11 КК України. Заявнику надано роз`яснення правового характеру та рекомендовано звернутись до суду з цивільним позовом.
Повідомлення невідомого на підставі вимог наказу МВС України від 15.11.2017 року № 930 «Про затвердження Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах і підрозділах Національної поліції України» списано до справи.
Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва "Ремонт бетонної огорожі у АДРЕСА_1 " ремонт бетонної огорожі складає 4 633,37 грн.
Також судом досліджені фотографії пошкоджень огорожі в кількості 4 штуки.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як наслідок, для відшкодування шкоди за правилами та приписами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії. Наявність шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, що завдала шкоду.
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язкою та є вина зазначеної особи.
Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. Під майновою шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Для деліктних відносин є характерним застосування презумпції вини заподіювача шкоди, проте усі інші умови застосування такого виду цивільно-правової відповідальності підлягають доведенню у повному обсязі позивачем, який наполягає на наявності підстав для задоволення такого позову.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди (п. п. 32,33 постанови Верховного Суду від 04.08.2020 року у справі № 925/1478/16).
Наданий стороною позивача зведений кошторисний розрахунок вартості ремонт бетонної огорожі суд не може прийняти як доказ факту заподіяння шкоди ОСОБА_2 власнику огорожі - позивачу ОСОБА_1 , оскільки даний доказ може підтвердити лише наявність збитків та їх розмір.
Разом з тим, жоден з наданих письмових доказів в обґрунтування позову, доданих до матеріалів справи, не містить в собі висновків про те, що саме відповідач будь-яким чином причетний до пошкодження бетонної огорожі позивача, що його поведінка була неправомірною, і в кінцевому випадку привела до спричинення шкоди позивачу. При цьому, сторона позивача не клопотала перед судом про допит свідків, які б могли підтвердити безпосередньо у судовому засіданні показами подію, про яку зазначено позивачем наприкінці грудня 2024 року.
Таким чином, наданими у справі доказами не доведено, що саме неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 заподіяно майнову шкоду позивачу ОСОБА_1 , як і не встановлено причинно - наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками у вигляді заподіяної шкоди, отже відсутні підстави для застосування до відповідача майнової відповідальності.
З огляду на вищевикладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення позову, у зв`язку з його недоведеністю, оскільки позивачем не обґрунтовано та жодним належним і допустимим доказом не підтверджено на яких підставах саме відповідач повинен відшкодувати завдані позивачу збитки.
Керуючись ст.ст. 76, 81 89, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Є. М. Панасенко