ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 р. 	Справа № 520/29409/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Семененко М.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В.) від 31.12.2025 по справі № 520/29409/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_1 через відділення поштового зв`язку, протиправними дії щодо заниження розміру заробітної плати для обчислення пенсії, протиправними дії щодо неврахування понаднормативного стажу, протиправною бездіяльність щодо не поновлення виплати пенсії, не виплати компенсації втрати частини доходу та не виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з липня 2022 року, здійснити запити щодо отримання довідок для розрахунку розміру заробітної плати для обчислення пенсії, врахувати понаднормативний стаж, виплатити компенсацію втрати частини доходу з 04.12.2017 року по серпень 2020 року та з липня 2022 року по дату виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.12.2025 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що 11.06.2025 представник позивача звернувся до пенсійного органу та просив перерахувати розмір пенсії, виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок відкритий в АТ "Ощадбанк". Листом ГУ ПФУ в Харківській області повідомило, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-VIII. З березня 2023 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено відповідно до пп. 4 п. 1 ст. 49 Закону № 1058-VIII у звязку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. Вказує, що рішення про відмову прийняте не на підставі закону, зазначає, що відповідач протиправно зупинив виплату пенсії, протиправно не здійснив перерахунок пенсії. Вважає, що має право й на виплату компенсації втрати частини доходів в порядку ст. 625 ЦК України.
Відповідач, своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2020 скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 у справі № 520/13547/19 та зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу заробітної плати, зазначеного у трудовій книжці, для обчислення пенсії починаючи з дати звернення - 04 грудня 2017 року.
На виконання даної постанови суду, за результатами повторного розгляду заяви від 04.12.2017 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 04.12.2017 відповідно до вищезазначених вимог. Розмір призначеної пенсії склав 1373,00 грн.
Виплату пенсії ОСОБА_1 розпочато з 01.06.2020 через відділення поштового зв`язку № 61099 АТ «Укрпошта». Доплата за період з 04.12.2017 по 31.05.2020 у сумі 44780,13грн. була нарахована до виплати у червні 2020 додатковою відомістю через поштове відділення АТ «Укрпошта».
Згідно звітності АТ «Укрпошта» пенсія за червень 2020, доплата за період з 04.12.2017 по 31.05.2020 та пенсія за липень 2020 не отримана.
Згідно заяви ОСОБА_1 від 26.06.2020 з 01.08.2020 виплата пенсії здійснювалася через установу АТ КБ «Приватбанк».
Неотримані кошти за період з 04.12.2017 по 31.07.2020 у сумі 48130,13 грн. були нараховані до виплати в серпні 2020 через поточний рахунок банківської установи АТ КБ «Приватбанк».
У липні 2022 зарахування коштів було скасовано банківською установою по причині - «рахунок закритий за заявою власника».
В зв`язку з відсутністю оновлених банківських реквізитів виплата пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2022 здійснювалась через поштове відділення № 61099 АТ «Укрпошта» за адресою, зазначеною в електронній пенсійній справі. Неотримані кошти за липень 2022 були нараховані до виплати у серпні 2022 через відділення поштового зв`язку № 61099 АТ «Укрпошта».
Згідно звітності АТ «Укрпошта» пенсія за період з серпня 2022 по лютий 2023 ОСОБА_1 не отримана.
З березня 2023 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.
11.06.2025 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою стосовно поновлення виплати пенсії.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.06.2025 року повідомлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З березня 2023 виплату пенсії ОСОБА_1 припинено відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.
Відповідно до пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (зі змінами) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 за № 1566/11846, заява про поновлення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.
Для осіб, які у зв`язку з агресією російської федерації тимчасово проживають за кордоном та отримали тимчасовий захист або статус біженця, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох наступних місяців після місяця, в якому його буде припинено чи скасовано, заяву про поновлення та документи, необхідні для поновлення пенсії, можливо надсилати засобами поштового зв`язку.
Зокрема, для поновлення пенсії до заяви про призначення/перерахунок пенсії додаються:
- копія документу/документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця, реєстрацію їх місця тимчасового проживання/перебування за кордоном (з перекладом);
- оригінал документу про посвідчення факту, що фізична особа є живою (з перекладом);
- копія паспорта громадянина України.
Форма заяви про призначення (поновлення) пенсії наведена в додатку 1 до Порядку № 22-1.
Заява про поновлення пенсії може подаватись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від місця реєстрації особи.
Додані до заяви про поновлення пенсії копії документів повинні бути засвідчені дипломатичним представництвом або консульською установою України або нотаріально.
Днем звернення за призначенням (поновленням) пенсії вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (пункт 1.8 Порядку 22-1).
Заява про поновлення пенсії від ОСОБА_1 до головного управління не надходила.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п. 10 Порядку № 1596, двома шляхами: особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду або від установи уповноваженого банку. Відповідно до п. 4.10 Порядку № 22-1, заяви про виплату пенсії реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (зі змінами). Суд зазначив, що наразі відсутні підстави для поновлення пенсійних виплат позивача, у зв`язку із цим відсутні підстави для задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам, оскільки вона є похідною та не підлягає задоволенню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно з статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
В силу приписів пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Відповідно до зазначених правових норм право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначено Законом № 1058-IV.
Нормами статті 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 4 статті 8 Закону № 1058-IV).
Як встановлено частиною 2 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами.
Зі змісту наведених норм вбачається, що іноземці мають право на отримання пенсії в Україні в тому випадку, якщо вони проживають або перебувають в Україні на законних підставах. Громадяни України мають право на отримання пенсії в Україні незалежно від того, на території якої держави вони фактично проживають.
Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.
Так, зокрема, виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Вищенаведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 805/402/18.
Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.
У відповідності до частини 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.
Виходячи з наведених законодавчих норм громадянин України, особа, яка проживає в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.
Отже, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на отримання пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.
Механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, у тому числі допомоги на поховання і сум пенсій, грошової допомоги, недоотриманих у зв`язку із смертю одержувача, особам, які мають право на отримання таких виплат, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві (далі - органи Пенсійного фонду України) та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчого органу міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі), а у разі їх смерті - на поточні рахунки осіб, які мають право на отримання допомоги на поховання та недоотриманої суми пенсії, грошової допомоги, в уповноважених банках визначено Порядком № 1596.
Як встановлено апеляційним розглядом, виплату пенсії ОСОБА_1 розпочато з 01.06.2020 через відділення поштового зв`язку № 61099 АТ «Укрпошта». Доплата за період з 04.12.2017 по 31.05.2020 у сумі 44780,13 грн. була нарахована до виплати у червні 2020 додатковою відомістю через поштове відділення АТ «Укрпошта».
Згідно звітності АТ «Укрпошта» пенсія за червень 2020, доплата за період з 04.12.2017 по 31.05.2020 та пенсія за липень 2020 не отримана.
Згідно заяви ОСОБА_1 від 26.06.2020 з 01.08.2020 виплата пенсії здійснювалася через установу АТ КБ «Приватбанк».
Неотримані кошти за період з 04.12.2017 по 31.07.2020 у сумі 48130,13грн. були нараховані до виплати в серпні 2020 через поточний рахунок банківської установи АТ КБ «Приватбанк».
У липні 2022 зарахування коштів було скасовано банківською установою по причині - «рахунок закритий за заявою власника».
В зв`язку з відсутністю оновлених банківських реквізитів виплата пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2022 здійснювалась через поштове відділення № 61099 АТ «Укрпошта» за адресою, зазначеною в електронній пенсійній справі. Неотримані кошти за липень 2022 були нараховані до виплати у серпні 2022 через відділення поштового зв`язку № 61099 АТ «Укрпошта».
Згідно звітності АТ «Укрпошта» пенсія за період з серпня 2022 по лютий 2023 ОСОБА_1 не отримана.
З огляду на те, що ОСОБА_1 закрив поточний рахунок в АТ КБ "Приватбанк" та з відповідною заявою про поновлення виплати пенсії до банківської установи не звертався, відповідач правомірно припинив перерахування пенсії на поточний рахунок установи уповноваженого банку та проводив виплату через призначеного оператора поштового зв`язку - 61099 АТ «Укрпошта» за місцем перебування ОСОБА_1 на обліку як одержувача пенсії.
ОСОБА_1 лише 11.06.2025 року через свого представника звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області з заявою про перерахунок пенсії, в якій просив здійснити перерахунок, поновити виплату пенсії з дати припинення, виплатити компенсацію втрати частини доходів за всі періоди невиплати пенсії, та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок відкритий в АТ "Ощадбанк" відповідно зазначеним в заяві реквізитам.
Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України № 121 від 01.03.2001 та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Правління Пенсійного фонду України постановою № 22-1 від 25.11.2005 затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).
Згідно із пунктом 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4); заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном (додаток 9) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
У період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох наступних місяців після місяця, в якому його буде припинено чи скасовано, заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном, заява про призначення (поновлення) пенсії та документи, необхідні для призначення (поновлення) пенсії, особами, які у зв`язку з агресією Російської Федерації тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором) та отримали тимчасовий захист або статус біженця (далі - особи, які тимчасово проживають за кордоном), можуть надсилатись поштою.
Відповідно до пункту 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.
При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:
1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу;
2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу;
3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника особою з інвалідністю або учасником війни тощо).
При переведенні на пенсію по інвалідності з іншого виду пенсії орган, що призначає пенсію, додає до пенсійної справи виписку з акта огляду МСЕК про встановлення або зміну групи інвалідності.
Орган, що призначає пенсію, додає одержані від органів, що призначають допомогу, відомості про розмір допомоги, строки її виплати.
Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.
Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 визначено, що під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу III та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України). Особи, які тимчасово проживають за кордоном (крім осіб, які проживають на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором), надсилають копії вищезазначених документів, засвідчені в порядку, визначеному пунктом 2.23 цього розділу, та документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що особи, які тимчасово проживають за кордоном при зверненні до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії надають документ про посвідчення факту, що фізична особа є живою.
У свою чергу, вимога із надання документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця, реєстрацію їх місця тимчасового проживання/перебування за кордоном поширюється на осіб, які у зв`язку з агресією російської федерації тимчасово проживають за кордоном та отримали тимчасовий захист або статус біженця.
Колегією суддів встановлено, що позивач має постійне місце проживання в Ізраїлі, що підтверджується відміткою в закордонному паспорті (паспорті громадянина України для виїзду за кордон) ОСОБА_1 .
Відомостей про те, що останній отримав тимчасовий захист або статус біженця, матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, покладення в основу спірної відмови, оформленої листом від 27.06.2025 № 16974-17462/А-04/8-2000/25, доводів про те, що заява позивача та додані до неї документи не відповідають формі визначеній в додатку 1 до Порядку №22-1 є безпідставними та такими, що базуються на довільному тлумаченні Порядку № 22-1.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Разом з цим, з огляду на зміст оскаржуваної відмови, оформленої листом від 27.06.2025 № 16974-17462/А-04/8-2000/25, колегія суддів вважає, що така прийнята з порушенням принципу "належного урядування" та не у передбачений Порядком № 22-1 спосіб, що є підставою для визнання її протиправною та скасування.
При цьому, колегія суддів не надає оцінку наявності чи відсутності підстав для поновлення позивачу виплати пенсії, оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було належним чином вмотивовано рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.06.2025.
З огляду на те, що саме складенням відмови, оформленої листом від 27.06.2025 № 16974-17462/А-04/8-2000/25 порушено права позивача, колегія суддів дійшла висновку, що саме таке рішення має безпосередній вплив на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи, відносно якої його складено.
Враховуючи, що суб`єктом владних повноважень фактично реалізовано його компетенцію шляхом винесення відмови, оформленої листом від 27.06.2025 № 16974-17462/А-04/8-2000/25, яка відповідно і має певні правові наслідки для позивача, як така, що породжує права та обов`язки для особи, а тому визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 не є належним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах.
Відтак, у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 слід відмовити.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи викладене, з огляду на встановлені у справі обставини, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних відносинах не реалізував свої дискреційні повноваження, передбачені законодавством, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.06.2025 про поновлення виплати пенсії за віком з дати припинення, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.
З огляду на вищевикладене, у задоволенні вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам, слід відмовити через їх передчасність.
Щодо вимог позивача здійснити запити щодо отримання довідок для розрахунку розміру заробітної плати для обчислення пенсії, зобов`язання врахувати понаднормативний стаж, колегія суддів зазначає таке.
Позивачем не надано доказів звернення до пенсійного органу, з запитом на отримання довідок для розрахунку розміру заробітної плати для обчислення пенсії, як і не доведено, що відповідач відмовив у їх наданні, а тому підстав вважати, що права позивача в цій частині були порушені відповідачем немає.
Крім того, розрахунки стажу роботи, заробітної плати та інших показників, які є підставою для розрахунку пенсії наявні в особистому кабінеті на офіційному сайті Пенсійного фонду України (Портал електронних послуг) - https://portal.pfu.gov.ua/.
Надаючи оцінку позовним вимогам про виплату компенсації втрати частини доходів, колегія суддів звертає увагу на таке.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).
За статтею 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону № 2050-III).
Відповідно до статті 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону № 2050-III передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 №159 затверджено Порядок № 159.
Пункти 1, 2 Порядку № 159 аналогічні положенням Закону № 2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Абзацом 1 пункту 4 Порядку № 159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Зміст наведених норм права дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом № 2050-III, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.
Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 520/2020/19, від 25.03.2025 у справі № 400/8389/21 та від 19.06.2025 у справі № 580/11000/23.
Отже, право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати виникає внаслідок несвоєчасного нарахування та виплати доходу за певний період, адже нарахування такого виду компенсації проводиться шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.
Тобто, для проведення компенсації обов`язковою умовою є наявність нарахованого, але не виплаченого доходу, а також порушення встановлених строків його виплати на один і більше календарний місяць.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачем заявлено вимогу про компенсацію втрати частини доходу за два різні періоди, перший - з 04.12.2017 по серпень 2020 року, та з липня 2022 року по дату виплати пенсії.
Стосовно компенсацію втрати частини доходу за два різні періоди, перший - з 04.12.2017 по серпень 2020 року, колегія суддів зазначає, що ГУ ПФУ України в Харківській області на виконання Постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2020 у справі № 520/13547/19, з 04.12.2017 призначено пенсію за віком. 
Неотримані кошти за період з 04.12.2017 по 31.07.2020 у сумі 48130,13 грн. були нараховані до виплати у серпні 2020 через поточний рахунок в АТ КБ "ПриватБанк", що визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Отже, оскільки відповідачем порушено строки виплати пенсії за період з 04.12.2017 по 31.07.2020, та виплачено на виконання рішення суду лише в серпні 2020, то позивач має право на виплату йому компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії за період з 04.12.2017 по 01.08.2020 року. 
Щодо вимоги про компенсацію втрати частини доходу за період з липня 2022 по дату виплати пенсії, колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах відповідачем не приймалось рішення про поновлення позивачу виплати пенсії. Як наслідок, наразі відсутні нараховані, але не виплачені суми доходів.
Відтак, враховуючи, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не нараховані та не виплачені суми пенсії, вказана позовна вимога є передчасною.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2025 по справі № 580/11000/23.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи, що суд першої інстанції не встановив належним чином всі фактичні обставини у даній справі, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 у справі № 520/18054/25 підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.
З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, підстави для розподілу таких витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.12.2025 по справі № 520/29409/25 - скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , оформлену листом від 27.06.2025 № 16974-17462/А-04/8-2000/25.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Харківська обл., м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, код ЄДРПОУ 14099344) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.06.2025 про поновлення виплати пенсії за віком з дати припинення з 01.04.2023, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Харківська обл., м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, код ЄДРПОУ 14099344) виплатити компенсацію втрати частини доходу ОСОБА_1 за невиплату пенсії з 04.12.2017 по 01.08.2020 року відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (зі змінами та доповненнями).
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло   М.О. Семененко