номер провадження справи 17/136/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2026 Справа № 908/3457/25
м. Запоріжжя 

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсуна В.Л., розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи заяву ТОВ “ЮКУН” за вих. від 03.04.26 про ухвалення додаткового рішення суду по справі № 908/3457/25

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю “ЮКУН”, 69095, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 100, кв. 43
до відповідача: акціонерного товариства “Мотор Січ”, 69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 15 
про стягнення 12 079 727,52 грн

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.03.26 у справі № 908/3457/25 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю “ЮКУН” (далі ТОВ “ЮКУН”) до акціонерного товариства “Мотор Січ” (надалі АТ “Мотор Січ”) про стягнення заборгованості за договором на поставку продукції (товару) від 16.04.04 № КО879/04-Д у розмірі 12 079 727,52 грн задоволено частково. Вирішено стягнути з акціонерного товариства “Мотор Січ” на користь товариства з обмеженою відповідальністю “ЮКУН” 8 177 190 грн 58 коп. основного боргу, 972 300 грн 92 коп. 3 % річних, 2 930 236 грн 01 коп. індексу інфляції (інфляційних втрат) та 144 942 грн 23 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено. 
03.04.26 до суду в системі “Електронний суд” надійшла заява за вих. від 03.04.26 про ухвалення додаткового рішення (зареєстровано в канцелярії суду та передано судді 06.04.26), в якому представник ТОВ “ЮКУН” просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з АТ “Мотор Січ” на користь ТОВ “ЮКУН” витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 908/3457/25 у розмірі 16 000,00 грн. 
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.04.26 вказана вище заява передана на розгляд судді Корсуну В.Л. 
Ухвалою від 07.04.26 судом призначено заяву ТОВ “ЮКУН” за вих. від 03.04.26 про ухвалення додаткового рішення суду по справі № 908/3457/25 до розгляду.
09.04.26 до суду в системі «Електронний суд» надійшла відповідь відповідача на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій представник відповідача просить суд зменшити розмір стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу.
10.04.26 до суду в системі «Електронний суд» надійшло заперечення позивача за вих. від 10.04.26 на заяву відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Розглянувши матеріали справи та заяву ТОВ “ЮКУН” за вих. від 03.04.26 про ухвалення додаткового рішення у цій справі, суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України «Про аграрні ноти» (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).
Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).
У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 123 ГПК України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3). 
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 126 ГПК України). 
Приписами ч. 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно із п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.
На підтвердження здійснення витрат на оплату послуг адвоката представником позивача у справу надано копії:
- договору про надання правничої допомоги від 01.08.25 № 01/08 (з додатками);
- акту наданих послуг від 01.04.26;
- ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1276945 від 01.10.25.
Матеріалами справи підтверджено, що 01.08.25 між ТОВ “ЮКУН” (Замовник) та адвокатом Ковальською Яною Миколаївною (Виконавець) укладено договір про надання правничої допомоги № 3-АБ (договір).
Згідно із п. 1.1. договору, Виконавець зобов`язується надати Замовнику правничу допомогу щодо:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань;
- складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру;
- складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, вимог, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства);
- представництва та захисту інтересів Замовника в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, приватних виконавців, органах Державної податкової служби України, органах Національної поліції України, прокуратури, та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань.
У відповідності до п. 3.1. договору, гонорар - винагорода Виконавця за здійснення захисту, представництва інтересів Замовника та надання йому інших видів правничої допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором.
Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи на які узгоджуються Сторонами в додатках до цього Договору (п. 3.2. договору).
Пунктом 3.3. договору визначено, що розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Виконавцем позитивного результат, якого бажає Замовник.
Відповідно до п. 3.4. договору, факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг.
Згідно із п. 3.5. договору, порядок здійснення розрахунків узгоджується сторонами в додатках до цього Договору.
Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір діє до моменту фактичного виконання доручення або до моменту розірвання договору.
У відповідності до Додатку 1 від 01.10.25 до договору про надання правничої допомоги від 01.08.25№ 3-АБ:
1. Враховуючи тарифи Виконавця, Сторони погодили вартість наступних послуг з правничої допомоги:
- правовий аналіз документів, складених на виконання договору на поставку продукції (товару) №К0879/04-Д від 16.04.04, здійснення розрахунків: основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат, підготовка та подання позовної заяви до суду – 3 500,00 грн;
- підготовка та подання до суду відповіді на відзив відповідача – 2 500,00 грн;
- підготовка заяв, клопотань, письмових пояснень та інших процесуальних документів – від 500,00 грн до 1 500,00 грн;
- участь у судових засіданнях (представництво інтересів Замовника у суді) – 1 500,00 грн за 1 судове засідання.
2. Гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок Виконавця.
3. Розрахунок за надані Виконавцем послуги здійснюється після набуття чинності судовим рішенням за результатами розгляду позовної заяви. Виконавець має право вимагати від Замовника здійснення передоплати за свої послуги.
Згідно із Актом наданих послуг від 01.04.26, Виконавець якісно та в повному обсязі надав юридичні послуги (правничу допомогу) згідно до Додатку 1 від 01.10.25 до договору про надання правничої допомоги від 01.08.25 № 01/08, а саме:
- здійснив правовий аналіз документів, складених на виконання договору на поставку продукції (товару) № К0879/04-Д від 16.04.04, виконав розрахунки: основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат, підготував та подав позовну заяву до суду – 3 500,00 грн;
- підготував та подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (заява від 25.11.25) – 500,00 грн;
- підготував та подав до суду заяви про закриття провадження в частині сплачених відповідачем після відкриття провадження у справі сум основного боргу (заява від 12.01.26, заява від 16.02.26) - 2 х 1 000,00 грн = 2 000,00 грн;
- підготував та подав до суду письмові пояснення (на вимогу суду) щодо внесення змін до договору №К0879/04-Д від 16.04.04: стосовно відсутніх додаткових угод та задвоєння нумерації додаткових угод (додаткові пояснення від 13.03.26, додаткові пояснення від 16.03.26) - 2 х 500,00 грн. = 1 000,00 грн;
- взяв участь як представник позивача у судових засіданнях, що проводились 23.12.25, 13.01.26, 17.02.26, 03.03.26, 17.03.26 31.03.26, всього 6 судових засідань – 6 х 1 500,00 грн = 9 000,00 грн.
Загальна вартість наданих послуг/виконаних робіт за Актом наданих послуг від 01.04.26 до договору про надання правничої допомоги від 01.08.25 № 01/08, як стверджує представник позивача, складає 16 000,00 грн. 
Судом враховано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд, за клопотанням іншої сторони, може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України). 
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (вказане викладене і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.02.23 у справі № 160/19098/21).
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.21 у справі № 927/237/20).
Судом прийнято до уваги, що постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхі дного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи, тощо.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та ін. істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Приймаючи до уваги принцип співмірності судом враховано, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. 
Судом прийнято до уваги заперечення відповідача яке викладене у відповіді на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу за вих. від 09.04.26 (яке надійшло до суду в системі «Електронний суд» 09.04.26), в яких представник відповідача просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу позивачу у справі № 908/3457/25 та зазначає, що (дослівно):
«… Тобто, маємо зазначити наступне: 
- Адвокат витратив час на складення позовної заяви із вимогами, які носять типовий характер. За наслідками розгляду подібних справ вже сформована судова практика, враховуючи, що Відповідач визнав суму основної заборгованості.
- Вирішення справи не має впливу на репутацію сторони або немає публічного інтересу до справи. 
- Витрати на правничу допомогу не відповідають складності справи. 
Адвокатська допомога була надана без урахування реальної складності і обсягу справи, а також без необхідності залучення висококваліфікованих фахівців. 
- Витрати на правничу допомогу перевищують розумні та звичайні для подібних справ межі. 
- Сума, зазначена у рахунках адвоката, є надмірною порівняно з середнім рівнем тарифів на правничі послуги у відповідній юрисдикції. 
- Справа не вимагала складної юридичної роботи або спеціалізованих знань, що могло б обґрунтувати такі витрати на правничу допомогу. 
- Дана справа - це стандартний процес без спеціальних юридичних нюансів, відтак загальна сума витрат на правничу допомогу є завищеною. 
- Відсутнє платіжне доручення щодо отримання грошових коштів адвокатом від ТОВ «Юкун». 
Варто зазначити, що 16 березня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 927/153/22 дійшов висновку про зменшення розміру витрат Позивача на професійну правничу допомогу керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру. 
В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц . Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19 , де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. 
З огляду на це, АТ «Мотор Січ» зазначає про наявність підстав для зменшення у стягненні витрат на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 16 000 грн. …».
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.
Суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.19 у справі № 905/1795/18, в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.20 у справі №755/9215/15-ц, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.20 у справі №904/4507/18.
Приймаючи до уваги принцип співмірності, необхідно пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.20 у справі № 904/4507/18 зазначила, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом у межах правовідносин між ними та не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.
Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 15.06.21 у справі № 912/1025/20.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі “Баришевський проти України” від 26.02.15, п.п. 34-36 рішення у справі “Гімайдуліна і інших проти України” від 10.12.09, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.06, п. 88 рішення у справі “Меріт проти України” від 30.03.04 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. У зв`язку з цим суд, з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 ст. 126 ГПК України).
Відповідач у запереченнях на заяву позивача проти стягнення витрат на правову допомогу заперечив та просив зменшити їх розмір.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Судом враховано, що: 
- суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами ст. ст. 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг; 
- стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу;
- у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказане відповідає правовій позиції викладеній у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.05.25 у справі № 908/252/24.
З урахуванням вищенаведеного, Господарський суд Запорізької області дійшов висновку, що поданими та вказаними вище документами підтверджено статус адвоката Ковальської Яни Миколаївни, а відтак правова природа зазначених витрат ТОВ “ЮКУН” є витратами на оплату професійної правничої допомоги адвоката в розумінні ст. 126 ГПК України.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу господарський суд дійшов висновку, що:
- здійснення правового аналізу документів, складених на виконання договору на поставку продукції (товару) № К0879/04-Д від 16.04.04, виконання розрахунку: основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат, підготовка та подача позовної заяви до суду у розмірі 3 500,00 грн доведено представником позивача;
- підготовка та подав до суду письмових пояснень (на вимогу суду) щодо внесення змін до договору № К0879/04-Д від 16.04.04: стосовно відсутніх додаткових угод та задвоєння нумерації додаткових угод (додаткові пояснення від 13.03.26, додаткові пояснення від 16.03.26) у розмірі 1 000,00 грн доведено представником позивача;
- участь представника позивача у судових засіданнях, що проводились 23.12.25, 13.01.26, 17,02.26, 03.03.26, 17.03.26 31.03.26 (всього 6 судових засідань по 1 500,00 грн) у розмірі 9 000,00 грн доведено представником позивача.
Разом з тим, суд визнав, що реальний обсяг наданих адвокатом позивачу послуг не відповідає обсягу, зазначеному в Акті наданих послуг від 01.04.26. Зокрема, суд визнав, що:
- підготовка та подання до суду заяви про усунення недоліків позовної заяви (заява від 25.11.25) у розмірі 500,00 грн здійснювалась не з вини відповідача, а з вини позивача (його) представника при подачі позовної заяви без додержання вимог викладених у ст. ст. 162, 164, 172 ГПК України, а саме: зазначення інформацію щодо наявності чи відсутності у сторін зареєстрованого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та надання доказів сплати судового збору у розмірі 176 274,04 грн за звернення до господарського суду з позовною заявою (оригінал документу, який підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі). Тобто, підготовка тексту самої заяви про усунення недоліків позовної заяви, на переконання суду, не входить у розуміння компенсування таких витрат іншої стороною, оскільки у даному випадку, вказані недоліки були допущені не з вини відповідача;
- завищеною є сума підготовки та подання до суду заяви про закриття провадження в частині сплачених відповідачем після відкриття провадження у справі сум основного боргу (заява від 12.01.26, заява від 16.02.26) в розмірі 2 000,00 грн, оскільки вказані заяви не потребують надмірного часу та не передбачають наявності складних або нетипових правових чи фактичних питань або рішень, а тому повинні становити на думку суду по 500,00 грн кожна (1 000,00 грн за дві заяви). 
Приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 236 ГПК України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.
А тому, як наслідок, на переконання суду, загальна сума витрат на професійну правничу допомогу у справі № 908/3457/25 повинна становити 14 500,00 грн. 
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги заперечення відповідача щодо завищення позивачем заявлених до стягнення витрат за професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача до суми 14 500,00 грн.
При цьому, судом враховано, що згідно із п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, за наслідком розгляду даної справи, судові витрати позивача на професійну правничу допомогу під час розгляду Господарським судом Запорізької області по справі № 908/3457/25, повинні становити 14 498,55 грн. 
Як наслідок, приймаючи до уваги надані документи, судом задовольняється частково заява представника ТОВ “ЮКУН” за вих. від 03.04.26 про ухвалення додаткового рішення суду по справі № 908/3457/25 щодо стягнення з АТ “Мотор Січ” на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 42, 46, 123, 126, 129, 233, 244 ГПК України, суд 

ВИРІШИВ:

Заяву ТОВ “ЮКУН” за вих. від 03.04.26 про ухвалення додаткового рішення суду по справі № 908/3457/25 задовольнити частково.
Стягнути з акціонерного товариства “Мотор Січ” (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 15, код ЄДРПОУ 14307794) на користь товариства з обмеженою відповідальністю “ЮКУН” (69095, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 100, кв. 43, код ЄДРПОУ 32585126) – 14 498 (чотирнадцять тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн 55 коп. витрат на професійну правничу допомогу. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
В іншій частині заяви відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України.

Повний текст додаткового рішення складено 17.04.2026.

Суддя В.Л. Корсун