ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №585/101/25 
Номер провадження 22-ц/816/235/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Петен Я. Л. , Черних О. М. 
за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачка – ОСОБА_2 ,
треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Роменської міської ради,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ющенко Олександри Олександрівни на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2025 року, ухваленого в м. Ромни в складі судді Євлах О.О., повне рішення складене 11 березня 2025 року, -

в с т а н о в и в :

03 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 01 березня 2008 року по 22 березня 2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька ОСОБА_4 . З 2015 року відповідачка самоусунулась від виховання, утримання та спілкування з донькою, яка залишилася проживати з позивачем в м. Ромни. Фактичне місце проживання відповідачки невідоме. Позивач у 2021 році придбав квартиру в м. Борисполі, в якому після закінчення навчання в ліцеї донька залишилась проживати з батьком. З метою забезпечення принципу найкращих інтересів дитини просить визнати за батьком самостійне виховання та утримання дитини.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 – адвокат Ющенко О.О. просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що письмовими доказами доведено одноосібне утримання дитини батьком. Без встановлення такого факту позивач не може оформити відстрочку від призову під час мобілізації та існує ризик того, що дитина залишиться без піклування батька.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (зворот а.с. 6).
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , прізвище ОСОБА_5 змінене прізвище на дошлюбне – ОСОБА_6 (зворот а.с. 8).
26 березня 2021 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 (зворот а.с. 9). ОСОБА_3 разом з батьком проживає у квартирі станом на квітень 2024 року (а.с. 9).
В 2023 році ОСОБА_3 закінчила Комунальний заклад «Роменський ліцей № 4 Роменської міської ради Сумської області імені Героя України Тетяни Маркус», вихованням дитини займався батько – ОСОБА_1 , допомагав та підтримував доньку у навчанні, брав активну участь у її шкільному житті; постійно цікавився успішністю доньки, відвідував батьківські збори, постійно був на телефонному зв`язку з класним керівником. Натомість, мати – ОСОБА_5 батьківські збори не відвідувала, з класним керівником та учителями не спілкувалась, за спостереженнями класного керівника, мати не брала участі у вихованні ОСОБА_7 (а.с. 10).
ОСОБА_3 перебуває на обліку в сімейного лікаря ОСОБА_8 , батько дитини приймає активну участь у забезпеченні медичного догляду та її лікуванні, мати дитини в забезпеченні медичного догляду та лікуванні дитини участі не приймає, на прийом з дитиною не з`являлася (а.с. 10).
ОСОБА_3 має картковий рахунок у monobank (зворот а.с. 11), на який ОСОБА_1 неодноразово перераховував кошти (а.с. 12-23).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов до висновку, що такий факт як відсутність участі матері (батька) у вихованні дитини може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків і не може бути самостійною вимогою до одного з батьків. Крім того, суд вказав, що позивачем не надано доказів того, що факт самостійного виховання ним доньки ОСОБА_4 кимось оспорюється чи не визнається. Надані позивачем докази суд вважав такими, що суперечать один одному. Зокрема, Акт обстеження житлово-побутових умов засвідчує проживання дитини з батьком в м. Бориспіль з 2021 року, проте Роменський ліцей повідомляє про те, що ОСОБА_3 закінчила навчальний заклад в 2023 році і на обліку в сімейного лікаря дитина перебуває в м. Ромни. Всі ці суперечності, на думку суду, не свідчать про самостійне виховання позивачем своєї доньки. Відтак, суд відмовив у задоволенні позову.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
У цій справі заявник просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).
Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 30 ЦК України).
Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Згідно з ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.
У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
Сімейним законодавством не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Спори, що виникають між сторонами, вирішуються шляхом перемовин, а в разі неможливості вирішити конфлікт – у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.
Частиною 1 ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У справі, яка переглядається, заявник просить установити факт самостійного виховання і утримання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.
Так, у ст. 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
У спірних правовідносинах предметом доказування є обставина одноосібного виховання і утримання дитини батьком, проте питання про позбавлення матері батьківських прав не порушується, а тому відсутні законні підстави для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст. 89 ЦПК України правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Підстав для скасування рішення суду за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ющенко Олександри Олександрівни залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: Я. Л. Петен 

О. М. Черних