КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/1171/2026 
Справа № 754/19118/25 
Головуючий в суді І інстанції Бабайлова Л.М.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

23 лютого 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Кашперської Т.Ц., за участі секретаря судового засідання Діденка А.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника Навродського Олександра Володимировича на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 25 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 25 грудня 2025 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 605,60 грн.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 31 жовтня 2025 року о 22 год. 50 хв. по Броварському проспекту у м. Києві керував автомобілем Renault д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник Навродський О.В., не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу 26 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку, у якій просив скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 25 грудня 2025 року та закрити адміністративну справу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги наводив зміст ст. 278, 245, 280, 251 КУпАП, вказував, що суд не надав значення всім обставинам, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вказував, що суд під час розгляду справи не допитав працівників поліції, свідків, не з`ясував обставини, які б свідчили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, не дослідив відеозапис, на якому відсутня інформація, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Суд перебрав на себе функції обвинувачення, що суперечить Конституції України та іншим законам. Як вбачається із відеозапису, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не на місці зупинки, як це передбачено у відповідності до положень Інструкції № 1452/735.
Пояснював, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. В своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що 30 жовтня 2025 року приблизно о 20:30, керуючи транспортним засобом Renault Master д.н.з. НОМЕР_2 , переїжджаючи міст по Броварському проспекті в м. Києві, транспортний засіб зламався та перестав рухатись внаслідок поломки диска зчеплення транспортного засобу. ОСОБА_1 повідомив своїх батьків, що транспортний засіб зламався та стоїть нерухомий за вказаною адресою. Під час повідомлення батько ОСОБА_1 розлютився на останнього та погрожував більше не допускати його до керування транспортним засобом, бо він нібито не вміє правильно користуватися коробкою перемикання передач, внаслідок чого і вийшов із ладу диск зчеплення. ОСОБА_1 був засмучений, що батько звинуватив його в поломці транспортного засобу. Розуміючи, що транспортний засіб зламаний і він не зможе керувати транспортним засобом, а батьки шукають евакуатор, маючи в багажнику транспортного засобу продукти харчування та горілку, ОСОБА_1 вжив алкогольні напої. З цього часу транспортний засіб був нерухомий більше двох годин. У час, коли ОСОБА_1 перебував у транспортному засобі на мосту, у м. Києві в цей час оголосили повітряну тривогу. Приблизно о 22:30 на міст приїхала мобільна група військових, яка збиває дрони. Військові, підійшовши до транспортного засобу, в якому знаходився ОСОБА_1 , попросили з`їхати з мосту, бо це наражає його на небезпеку. ОСОБА_1 повідомив, що не може здійснювати рух транспортним засобом, бо він зламався, і він чекає на евакуатор, який повинен відвезти транспортний засіб на СТО. Військові, підійшовши до транспортного засобу, в якому знаходився ОСОБА_1 , виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння та викликали працівників поліції, які прибули приблизно через півгодини. Працівниками поліції не були допитані військові, які виявили нерухомий транспортний засіб на мосту по проспекту Броварському у м. Києві, де знаходився ОСОБА_1 , не встановили всіх істотних обставин події, які підтверджували факт керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, та склали протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Під час вимоги працівника поліції щодо проходження огляду ОСОБА_1 не розумів підстави проходження та наголошував працівникові поліції, якщо працівник поліції вимагатиме пройти огляд, то він пройде, але працівники поліції, не дочекавшись від ОСОБА_1 відповіді, повідомили йому, що все одно буде складено протокол.
Наголошував, що на відеозаписі ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому не відео, ні письмові матеріали не містять відомостей, які б свідчили про висунуте обвинувачення за п. 2.5 ПДР.
Також матеріали справи не містять належного та допустимого доказу, який би свідчив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, які б в свою чергу надавали працівникам поліції повноваження висувати вимогу ОСОБА_1 щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме відсутнє відео про зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , відсутні покази свідків, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння до приїзду працівників поліції. 
Підкреслював, що вживання алкогольних напоїв в транспортному засобі, який знаходиться в нерухомому стані, не заборонено законом, а заборонено саме керування транспортним засобом в стані сп`яніння. 
Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 20 лютого 2019 року в справі № 404/4467/16-а про те, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. 
Посилався на доктрину «плодів отруєного дерева», судову практику ЄСПЛ, зазначив, що допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими, тому всі складені процесуальні документи відносно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17.
Наводив зміст п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, правові висновки Верховного Суду у постанові від 26 квітня 2018 року в справі № 338/1/17, зазначав, що відеозапис з місця події, наданий як доказ працівником поліції, має відповідати наступним вимогам: бути безперервним, фіксувати факт керування особою транспортним засобом та зупинку цього засобу поліцейськими, містити роз`яснення особі причин зупинки транспортного засобу, підстав проведення огляду (ознак алкогольного сп`яніння, які були виявлені у водія) та порядку його проходження, роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, її прав відповідно до норм КУпАП, пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у закладі охорони здоров`я, проходження такого огляду або факт відмови від огляду. Відеозапис, який не відповідає наведеним вище вимогам, не може вважатися належним доказом вини особи.
Звертав увагу, що жоден із перелічених та існуючих пунктів порядку проведення огляду не було використано та дотримано працівниками поліції, якими було порушено вимоги Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Наводив зміст ст. 266 КУпАП, ч. 3 ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

В судове засідання з`явився захисник Навродський О.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 25 грудня 2025 року та закрити провадження в справі.
Апеляційний суд враховує, що в тексті апеляційної скарги процесуальним документом, який оскаржується, зазначена постанова Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2025 року, що є очевидною опискою, з огляду на відсутність такої постанови в матеріалах справи, і враховуючи, що постанова Деснянського районного суду м. Києва, якою накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , прийнята саме 25 грудня 2025 року.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють як об`єктивну, так і суб`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначених вимог закону у цій справі у повній мірі дотримано не було, а постанова суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 499794 від 31 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 31 жовтня 2025 року о 22 год. 50 хв. в м. Київ по Броварському проспекту керував транспортним засобом Renault Master д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
До протоколу долучено:
картку обліку адміністративного правопорушення від 31 жовтня 2025 року,
направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість реакції; 
розписку ОСОБА_2 , якою підтверджено факт залишення на зберігання транспортного засобу та зобов`язання не передавати керування транспортним засобом ОСОБА_1 протягом 24 годин;
оптичний диск із відеозаписом.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції недостатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до хибного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції визнав доведеним те, що останній вчинив правопорушення, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у час, місці та за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Між тим, такий висновок судом першої інстанції зроблений на підставі неповно досліджених доказів та внаслідок їх неналежної оцінки і погодитись з цим висновком не можливо.

У відповідності до вимог частини першої ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа, уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто, дії особи, які відповідають диспозиції відповідної статті КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.

Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно п. 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07 листопада 2015 року № 1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до положень п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, законодавством не тільки не передбачено права водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а й встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.

Відповідно до п. 1.10 ПДР водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», правопорушення за ст. 130 КУпАП вважають закінченим з того моменту, коли останній почав рухатись.
Разом із тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що обставини як керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, так і відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не підтверджуються належними та допустимими доказами, зокрема технічними засобами відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - поясненнями двох свідків.

Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Так, з долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що на момент початку фіксації подій ОСОБА_1 перебуває поза салоном транспортного засобу, а працівники поліції не зупиняють транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , а приїжджають на виклик за повідомленням мобільної вогневої групи військовослужбовців. Також на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, не зафіксовано жодної конкретної, вербальної чи невербальної, відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 

Зазначивши, що ОСОБА_1 погодився на проходження огляду, проте огляд у встановленому законом порядку так і не пройшов, суд першої інстанції фактично переклав вину за непроходження огляду на ОСОБА_1 , залишивши поза увагою, що забезпечення проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння покладено саме на працівників поліції, а не на особу, яка підлягає огляду, і на відеозаписі не зафіксовано будь-яких дій працівників поліції, спрямованих на виконання цього обов`язку, а також будь-яких дій ОСОБА_1 , спрямованих на ухилення від нього. 

Натомість, на відеозаписі зафіксовано спілкування ОСОБА_1 із працівником поліції, а саме о 23:07 поліцейський запитує у ОСОБА_1 , чи буде він проходити огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 відповідає, що якщо працівник поліції скаже йому проходити огляд, то він його пройде. О 23:09 працівник поліції, незважаючи на отриману згоду, роз`яснює ОСОБА_1 , що протокол на нього буде складений у будь-якому випадку, пропонує ОСОБА_1 повернутися до транспортного засобу, а поліцейські складуть матеріали. ОСОБА_1 погоджується на таку пропозицію.
Посилаючись на те, що на відео зафіксовано, що ОСОБА_1 нібито повідомляє працівникам поліції, що їхав додому, суд першої інстанції не зазначив час відеозапису, на якому б такі події було зафіксовано, а апеляційним судом при дослідженні відеозапису таких обставин не встановлено.

Відхиляючи доводи ОСОБА_1 та його захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а вживав алкогольні напої, сидячи у стоячому автомобілі під час очікування евакуатора, суд першої інстанції зазначив, що ці доводи спростовуються переглянутим в судовому засіданні відеозаписом із боді-камер поліцейських, на якому зафіксовано, що особа у військовій формі зазначає, що він викликав працівників поліції, оскільки виявив у водія автомобіля, який сам зупинився, ознаки алкогольного сп`яніння.
Отже, суд першої інстанції виходив із припущень, поклавши в основу свого рішення пояснення невстановленої особи, яка не була зазначена як свідок у протоколі про адміністративне правопорушення і відповідно судом першої інстанції допитана також не була.

Таким чином, висновки суду, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях та прямо суперечать відеозапису.

Наведених обставин суд першої інстанції не врахував, в зв`язку з чим неправильно застосував ч. 1 ст. 130 КУпАП і безпідставно наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Всупереч положень ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції витлумачив сумніви щодо винуватості ОСОБА_1 не на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а натомість фактично перебрав на себе функції обвинувачення, зробивши висновок про встановлення його винуватості.

Дослідивши всі докази у провадженні, в їх сукупності, слід визнати, що вони є суперечливими, а тому не можуть бути розцінені як такі, що беззаперечно вказують на доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Навродського Олександра Володимировича задовольнити.
Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 25 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.