Суддя Маркосян М. В. 

Справа № 644/9485/25 
Провадження № 2-а/644/20/26 
16.02.2026 

РІШЕННЯ
Іменем України
16 лютого 2026 року.
Індустріальний районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді – Маркосян М.В.,
за участю секретаря судових засідань – Скорик Ю.С.,
розглянувши в м. Харкові у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч.3 ст.210 КУпАП України, 
ВСТАНОВИВ:
09.10.2025 від представника ОСОБА_1 надійшла дана позовна заява, в якій було заявлено вимоги:
1) визнати незаконною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП України, провадження в адміністративній справі закрити.,
2) визнати протиправними дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення відомостей відносно позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про взяття на військовий облік.,
3) зобов`язати відповідача внести відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку в Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.,
4) зобов`язати відповідача виправити записи у військовому квитку ОСОБА_1 зазначеним у прохальній частині позову чином.,
5) зобов`язати відповідача виправити записи в облікових картках до військового квитка ОСОБА_1 .
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 13.10.2025 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення та зобов`язання вчинити певні дії - передано за підсудністю до Харківського окружного адміністративного суду.
Позивач оскаржив зазначену ухвалу суду до апеляційної інстанції.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі №644/9485/25 від 10.12.2025 було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Ухвалу Індустріального районного суду міста Харкова від 13.10.2025 по справі №644/9485/25 було скасовано. Адміністративну справу №644/9485/25 направлено до Індустріального районного суду міста Харкова для продовження розгляду.
18.12.2025 справа надійшла до Індустріального районного суду міста Харкова.
24.12.2025 від ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач уточнив позов та просить суд визнати незаконною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП України, провадження в адміністративній справі закрити., інші вимоги просить залишити без розгляду. Зазначена заява була врахована судом.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.09.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 виніс постанову, якою визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Підставою винесення постанови вказано порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, а саме – за відмову від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Позивач, зазначивши, що 21.11.2013 він виключений із військового обліку, а отже не будучи військовозобов`язаним, не є суб`єктом правопорушення та просив з цих підстав скасувати оскаржувану постанову. Зазначає, що будь-яких своїх даних не змінював, повісток та приписів не отримував. 
Посилаючись на викладене, позивач просить суд постанову у справі про адміністративне правопорушення від 29.09.2025, складену відносно позивача скасувати.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 15.01.2026 було відкрито провадження у адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. 
Справа розглядалась у спрощеному провадженні. У судове засідання, призначене на 26.01.2026 не з`явився представник відповідача, в зв`язку із відсутністю доказів повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 про судовий розгляд на цю дату та отримання позову, розгляд справи було відкладено на 09.02.2026. 09 лютого 2026 розгляд справи не відбувся в зв`язку з відсутністю електропостачання в суді.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав, в судове засідання представника не направив, повідомлявся про судовий розгляд в порядку, визначеному статтею 268 КАС України. 
Позивач у судове засідання, призначене на 16.02.2026 не з`явився, клопотань про відкладення розгляду не надавав. 
У відповідності до ч.3 ст.268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача, які були належним чином повідомлені про судове засідання на підставі наявних у справі доказів. 
У відповідності до статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов таких висновків.
Згідно з Протоколом №1043/МВ від 22.09.2025 року, складеному в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 в присутності позивача ОСОБА_1 встановлено факт порушення правил військового обліку ОСОБА_1 , а саме, зазначено про те, що представником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 було вручено направлення для проходження медичного огляду №4520651 від 27.08.2025, але останній від проходження медичного огляду відмовився, чим порушив абз. 8 ч.3. абз.3,5 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та положення абз. 4 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022.
У протоколі містяться власноруч написані пояснення ОСОБА_1 в яких зазначено про незгоду з протоколом, про те що він відмовляється від отримання повістки та направлення для проходження ВЛК, оскільки не є військовозобов`язанним. 
На підставі зазначеного протоколу №1043/МВ від 22.09.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було винесено постанову б/н (яка у шапці постанови має номер 298) від 29.09.2025, згідно з якою зазначено, що 22.09.2025 року було встановлено факт порушення військового обов`язку, а саме ОСОБА_1 було вручено направлення для проходження медичного огляду (з урахуванням коригування), але останній від проходження медичного огляду відмовився, чим порушив абз. 8 ч.3. абз.3,5 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та положення абз. 4 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022., що становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, а також, накладено на ОСОБА_1 штраф в розмірі 17000,00 грн. 
Частина третя статті 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинені в особливий період.
Згідно із статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Отож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений статтею 77 КАС, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. У справах про оскарження постанов про адміністративні правопорушення для суб`єктів владних повноважень частина друга статті 77 КАС є спеціальною нормою по відношенню до частини першої статті 77 КАС, а тягар доказування у випадку заперечення проти позову покладається на відповідача.
Судом встановлено, що 29.09.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 виніс постанову, якою визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 не виконав обов`язок щодо проходження ВЛК у встановлені законом терміни, чим порушив ст. ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Водночас позивач вважає постанову неправомірною з огляду на те, що він виключений 21.11.2013 із військового обліку в зв`язку з досягненням граничного віку. У підтвердження надав копію військового квитка НОМЕР_1 з відміткою про виключення з військового обліку за досягненням граничного віку. На вказану дату позивач, ІНФОРМАЦІЯ_3 , досягнув 40-річного віку.
З урахуванням вказаного, суд зазначає, що у зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, який у подальшому продовжувався.
В Україні діє воєнний стан, спеціальний правовий режим, який регулюються Законом України «Про правовий режим воєнного стану».
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, а надалі, іншими Указами Президента України цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 21.10.1993 року №3543-XII, мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;
мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Оголошення загальної мобілізації в Україні зумовило внесення змін до законодавства держави, у тому числі і до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
Граничний вік перебування в запасі другого розряду військовозобов`язаних, які мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, визначається статтею 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Редакція цієї статті станом на 07.02.2008 (на час виключення позивача з обліку) визначала цей вік для військовозобов`язаних, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового складу, у 40 років. Разом з тим, з 01.04.2014 редакція ст. 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» збільшила цей граничний вік до 50 років, а з 13.08.2014 - до 60 років та є незмінною і на тепер.
У Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст. 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак, у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про виконання військовозобов`язаним, який не досягнув 60-річного віку, вимог Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» в частині проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби під час загальної мобілізації, оголошеної у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України.
Згідно наявної в матеріалах справи інформації, зокрема з інформації, яка міститься у військовому квитку, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
У зв`язку з набранням чинності змін до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Закону №2232-XII), внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України№932 від 16.08.2024 та із продовженням граничного віку перебування в запасі, ОСОБА_2 було автоматично поновлено в запасі, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку, оскільки він не досягнув 60-річного віку, а отже повинен, згідно з чинним законодавством, перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Обов`язком кожного громадянина України є захист Батьківщини.
Посилання позивача на те, що він не є військовозобов`язаним, як особа, яка була знята з обліку, не узгоджується ні з вимогами ст. 68 Конституції України, згідно з якими кожен зобов`язаний неухильно додержуватися законів України, ні з вимогами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», ні з реальними обставинами сьогодення, коли вживаються усі заходи щодо оборони держави.
Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до п.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402, це Положення визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу та поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, членів їх сімей, призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та членів їх сімей, громадян, які добровільно вступають на військову службу (навчання) за контрактом у Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, та осіб, звільнених з військової служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, для яких військово-лікарська експертиза проводиться військово-лікарськими комісіями, утвореними в закладах охорони здоров`я Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України та при закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.
Згідно п.1.3. Положення основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Позивач у своєму позові посилається на те, що особи, яких виключили з військового обліку, не перебувають на військовому обліку та не належать до жодної із зазначених у Положенні категорій. Тому вони не зобов`язані проходити медичний огляд ВЛК.
Однак, як було встановлено судом, позивач не досягнув 60-річного віку та значиться на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Водночас суд звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку а мобілізацію» для виконання громадянами обов`язку щодо проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, необхідне рішення військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - рішення керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Також, згідно з п.3.1. розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 за №402, медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560. Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.
Тобто, відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку а мобілізацію» в громадянина виникає обов`язок пройти медичний огляд для визначення придатності до військової служби за наявності відповідного рішення (ВЛК чи ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
За змістом ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З урахуванням зазначеного суд висновує, що під час винесення 29.09.2025 постанови начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 діяв у відповідності до своїх повноважень, передбачених ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, позивачем по суті не заперечувався факт того, що він відмовився від проходження ВЛК, а інші обставини, на які посилається позивач не мають суттєвого значення для з`ясування всіх обставин розгляду справи про адміністративне правопорушення, або є предметом перевірки у кримінальному провадженні, що виходить за межі повноважень суду у цій справі. 
Згідно ч. 2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивач був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки його виключення з військового обліку у 2013 році не свідчить про те, що позивач не є військовозобов`язаним після внесення відповідних змін до законодавства, яким був змінений граничний вік перебування в запасі, особливо в період дії воєнного стану. Отже, оспорювана ним постанова відповідає вимогам законодавства, оскільки винесена уповноваженою на те посадовою особою, з дотриманням процедури притягнення до адміністративної відповідальності, містить усі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КУпАП, тому підстав для її скасування суд не вбачає.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.
На підставі ст. 139 КАС України позивачеві не відшкодовуються понесені ним судові витрати через відмову у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до частини 5, 6 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 8-9, 11, 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 КАС України, ст.ст. 22, 34, 245, 247, 251, 280, 293-295 КУпАП, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ).
відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ).
Повний текст рішення складено 16.02.2026

Суддя Марина МАРКОСЯН