ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/17337/24
категорія 112030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради Житомирської області щодо відмови у встановленні статусу та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, нагрудного знаку "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни”;
- зобов`язати відповідача, Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради Житомирської області, встановити статус та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни", як особі на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Позов мотивовано тим, що йому видавалось посвідчення ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС спочатку 2 категорії, а у подальшому після встановлення МСЕК, внаслідок захворювання, з 25.07.2023 року 2-ї групи інвалідності та причинно-наслідкового зв`язку цього захворювання з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС йому було видано посвідчення ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС вже 1 категорії ( підстава, що під час проходження військової служби був безпосереднім учасником ліквідації радіаційної аварії на ядерній установці підводного човна у серпні 1985 року). 28 серпня 2024 року він звернувся до відповідача з письмовою заявою про видачу "посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни". Відповідачем листом від 04.09.2024 року було повідомлено, що правові підстави для встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" відсутні. Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними
Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. Вказав, що відповідно пункту 10 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. В довідці МСЕК позивача причина інвалідності вказана як «захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС», що не відповідає поняттю і змісту статусу ветеранів війни. Відсутність доказів, які б свідчили про виконання обов`язків військової служби для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, унеможливлює надання позивачу статусу особи з інвалідністю в наслідок війни, згідно пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 22 жовтня 1993 року, через що і було відмовлено ОСОБА_1 видачі "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудного знаку "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".
Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Позивач має статус учасника ліквідації ядерних аварій 1 категорії, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим 21.02.2024.
З довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №631362 від 05.02.2024 вбачається, що ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності з 11.01.2024, причина інвалідності захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
З метою отримання статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни», позивач 28.08.2024 звернувся із відповідною заявою до Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради.
Листом Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради від 04.09.2024 №1631 позивача повідомлено про відсутність підстав для встановлення статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до п.1 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Вважаючи дії Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради щодо відмови позивачу у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни протиправними, позивач звернувся в суд з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Закон №3551-ХІІ), який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
За приписами статті 4 Закону №3551-ХII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Згідно з пунктом 1 статті 7 Закону №3551-ХII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Відповідно до пункту 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №20-рп/2004 за Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав (частина перша статті 4). Розділ II цього Закону визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці та особи вільнонайманого складу військових формувань, працівники правоохоронних органів, які безпосередньо брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань усіх видів і родів військ діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі Положення №302), особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".
Абзацом 2 пункту 7 цього Положення №302 передбачено, що " “Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни”, “Посвідчення учасника війни” і відповідні нагрудні знаки, “Посвідчення члена сім`ї загиблого”, “Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України” видаються структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, на які покладено функції з питань ветеранської політики (далі - місцеві структурні підрозділи з питань ветеранської політики), за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) особи.
Місцеві структурні підрозділи з питань ветеранської політики забезпечують виконання таких функцій у межах наявної штатної чисельності.
Пунктом 10 Положення №302 встановлено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
Суд зазначає, що за наслідками розгляду позивача від 28.08.2024 про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідачем жодного рішення прийнято не було.
Лист відповідача від 04.09.2024 №1631 про відмову у встановленні відповідного статусу є лише формою інформування позивача про те, що рішення не прийнято та не містить жодних мотивів чи обґрунтування такої відмови.
Отже, відповідачем у спірних правовідносинах не досліджено звернення позивача про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з доданими документами.
Тобто, відповідачем фактично не розглянуто заяву позивача з додатками належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, відмова Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є протиправною.
Водночас, надаючи оцінку позовним вимогам зобов`язального характеру та обраному позивачем способу захисту своїх прав, про які останній просить у межах цього позову, суд зазначає таке.
Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми, у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
У спірних правовідносинах відповідач за наслідками розгляду заяви позивача не прийняв рішення з наведенням відповідних мотивів, відтак у цьому випадку належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.
З огляду на те, що позивач у даній категорії справ звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.
Керуючись статтями 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради (вул. Шевченка, 20,м. Звягель, Звягельський р-н, Житомирська обл.,11701. РНОКПП/ЄДРПОУ: 03192773) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Зобов`язати Управління соціального захисту населення Звягельської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни разом доданими документами, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

08.04.26