справа № 166/1764/25
провадження № 1-кп/166/21/26
категорія: 17
ВИРОК
іменем України
26 березня 2026 року смт.Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025030570000279, відомості про яке внесено до ЄРДР 16 липня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкент Республіки Узбекистан, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, начальника охорони ТОВ «БЗБ Волинь», несудимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, 
установив:
ОСОБА_5 15 липня 2025 року близько 18 год 30 хв, перебуваючи на прилеглій території до магазину «Кавун», що на вул. Центральна, 98 у с. Жиричі Ковельського району Волинської області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, у ході словесного конфлікту з ОСОБА_4 , схопив його за одяг та повалив на землю. 
Після цього ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи  їх суспільно небезпечні наслідки і хоча й не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, діючи з непрямим умислом, стиснув своїми колінами ділянку живота ОСОБА_4 до землі, спричинивши тілесні ушкодження. У результаті умисних дій ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з розривами селезінки, хвоста підшлункової залози та брижі тонкого кишківника з розвитком гемоперитонеуму, які за ступенем тяжкості є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя в момент спричинення.
Обвинувачений винуватість у скоєному визнав, дав показання про те, що 15 липня 2025 року після 18 години він приїхав до магазину «Кавун». Потерпілий, перебуваючи біля магазину у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до нього, почав грубити, заклав свою руку йому за шию, що йому не сподобалося. Він оминув потерпілого й пішов до магазину, потерпілий попрямував за ним. У магазині ОСОБА_4 продовжував словесно чіплятися до нього, однак на прохання продавця залишив приміщення. У дверях магазину потерпілий перекрив собою йому дорогу, схопив його за сумку. Він відштовхнув потерпілого, від чого обоє впали на бруківку: він на коліна, а потерпілий зверху на нього. Оскільки ОСОБА_4 хотів його ударити руками, він переліз на нього, тримав його руки. Потерпілий колінами відштовхнув його, від чого він упав. Оскільки на колінах від падіння з`явилися садна, припухлість, він, піднявшись, поставив коліно на живіт потерпілого і ліктем тримав його в ділянці шиї. Потерпілий знову відштовхнув його, від чого він упав. У момент, коли потерпілий піднявся, він дьорнув останнього за ногу, від чого той знову впав, а він переліз на нього. Він тримав ОСОБА_4 колінами і руками. При цьому, ОСОБА_4 укусив його за вухо та руку. Він відпустив потерпілого й попрямував у напрямку хвіртки. Піднявшись, потерпілий перегородив йому дорогу, ударив в обличчя, у відповідь він ударив потерпілого в обличчя теж, від чого той упав на бруківку. На його прохання до магазину приїхав його директор, з яким він відтягнув ОСОБА_4 на траву, почекали доки той прийде до свідомості. Дізнавшись про перебування потерпілого в лікарні, він їздив до його рідних, яким матеріально допоміг на його лікування. Указав, що не бажав заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, проте не заперечив, що внаслідок тримання колінами потерпілого в ділянці живота з метою припинення протиправних дій останнього такі ушкодження могли виникнути. 
Такі показання обвинуваченого узгоджуються із його ж показаннями у ході слідчого експерименту (протокол від 03.10.25), де він детально відтворив обставини конфлікту із потерпілим.
Потерпілий дав показання про те, що він у стані алкогольного сп`яніння, чіплявся до обвинуваченого біля магазину «Кавун», з яким на вулиці боролися. У ході боротьби від удару ОСОБА_5 він упав на камінь, від чого, на його думку, травмувався. Після конфлікту він пішов до сусіда, згодом його забрав син додому. Вдома у нього розболівся живіт, зранку наступного дня невістка відвезла його у лікарню, де виявили розрив селезінки й згодом прооперували. Жодних претензій до обвинуваченого не має, останній компенсував йому витрати на лікування. Просить суворо його не карати.
Свідки ОСОБА_7 , син потерпілого, та ОСОБА_8 , дружина потерпілого, повідомили, що за дзвінком сусідки ОСОБА_9 з`ясувалося, що ОСОБА_4 спить у будинку матері сусідки. ОСОБА_7 забрав батька звідти, на скроні у нього вони бачили тілесне ушкодження. ОСОБА_4 вдома жалівся на біль у животі, казав, що впав, зранку його відвезли в лікарню.
Крім цього, свідок ОСОБА_8 , дружина потерпілого, дала показання про те, що обвинувачений приходив до них додому, просив вибачення, надав кошти на лікування, казав, що він та чоловік побилися. 
Свідок ОСОБА_10 , виконавчий директор ТОВ «Повний кошик», дав показання про те, що він приїхав до магазину «Кавун» уже після бійки обвинуваченого і потерпілого, ОСОБА_11 сидів на лавці з обдертими колінами і ліктями, потерпілий – лежав на спині в калюжі з водою, у свідомості, однак його мова була нечіткою, він тяжко дихав, від нього відчувався запах алкоголю. Він відтягнув потерпілого за руки на траву й поклав його на лівий бік. Продавець магазину повідомляла, що потерпілий чіплявся до обвинуваченого. Він залишив свій мобільний номер продавцю для зв`язку із ними. Згодом він та ОСОБА_5 відвідували дружину й сина потерпілого, передали їм кошти на його лікування, останні претензій до ОСОБА_11 не мали. Повідомлені ним обставини свідок ОСОБА_10 відтворив у ході слідчого експерименту (протокол від 28.07.25)
Свідок ОСОБА_12 , продавець магазину «Кавун», повідомила, що у магазині влітку 2025 року ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав словесно чіплятися до ОСОБА_5 . Вона, знаючи конфліктний характер потерпілого, попросила його вийти на вулицю. Згодом на вулицю після покупки вийшов і ОСОБА_13 . Вона залишилася у магазині. Вийшовши через деякий час на вулицю, вона побачила ОСОБА_4 , який лежав на землі, важко дихав, вона вилила на нього трохи води аби привести до тями. ОСОБА_14 сидів на лавці. Згодом приїхав знайомий ОСОБА_15 , з яким відтягнули потерпілого на траву біля магазину. ОСОБА_11 просив номер телефону сина потерпілого, однак вона його не мала. Через деякий час ОСОБА_4 пішов., згодом приїхав його син, повідомивши, що батько уже вдома. Очевидцем бійки вона не була. 
Аналогічні показання свідок надала під час проведення слідчого експерименту з її участю, відтворивши на місці усі відомі їй обставини події (протокол проведення слідчого експерименту від 28.07.25).
Свідок ОСОБА_16 під час слідчого експерименту з його участю (протокол від 17.07.25) дав показання, відтворивши на місці, про те, що 15 липня 2025 року у вечірню пору, перебуваючи в магазині «Кавун» бачив шарпанину між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , згодом через деякий час, вийшовши із приміщення, бачив ОСОБА_4 , який лежав на спині на бруківці головою до входу в магазин, а ОСОБА_14 сидів на лавці.
У ході слідчого експерименту свідок ОСОБА_17 відтворив на місці обставини шарпанини ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та насенням одного удару ОСОБА_5 в ділянку лівої щоки ОСОБА_4 (протокол від 17.07.25).
Свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_17 впізнали на одній із наданих їм для впізнання фотокарток ОСОБА_5 як особу, з якою у потерпілого ОСОБА_4 був конфлікт у магазині «Кавун» (протоколи пред`явлення для впізнання за фотокартками від 17.07.25). 
Згідно з висновком судово-медичного експерта № 122 від 21.07.25 у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна мочки правого вуха, синця лівої грудної залози, множинних синців передньої поверхні середньої третини правого та лівого плечей, саден обох ліктів, синця задньої поверхні верхньої третини правого плеча, множинних саден тильної поверхні обох кистей, саден обох колін, що утворилися від дії тупих твердих предметів, які за ступенем тяжкості є легкими тілесними ушкодженнями. Вказані тілесні ушкодження характерні для боротьби та самооборони. 
Згідно з довідкою КНП «Ратнівська ЦРЛ» від 17.07.25 № 869/01.10/2.25 ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії з 16 липня 2025 року. 
Відповідно до висновку судово-медичного експерта №126 від 18.07.25 у ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота з розривами селезінки, хвоста підшлункової залози та брижі тонкого кишківника з розвитком гемоперитонеуму, що утворилися від дії тупих твердих предметів, які за ступенем тяжкості є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя в момент спричинення.
Як вбачається із висновку експерта № 132 від 22.07.25 за результатами додаткової судово-медичної експертизи, згадані вище тілесні ушкодження у ОСОБА_4 не могли утворитися при падінні з висоти власного росту, як з прискоренням так і без такого. Такі тілесні ушкодження могли утворитися як від удару тупими твердими предметами (кулаками рук і ногами людини), так і внаслідок стискання ділянки живота колінами людини до землі під час боротьби, не менше, як внаслідок одного контакту.
Згідно з висновком експерта за результатами судової медико-криміналістичної експертизи речових доказів №92-МК від 14.08.25 тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_4 , найімовірніше могли утворитися внаслідок стискання ділянки живота колінами людини до землі під час боротьби, підтвердженням чого є пошкодження підшлункової залози, яке утворюється при перерозгинанні хребта в момент отримання травми і притисканні залози об хребет, а також наявність розривів селезінки, які проникають у паренхіму великої протяжності (2,5 см), що найчастіше зустрічається при здавленні тіла. 
За висновком судово-медичного експерта №221 від 13.10.25 (додаткова експертиза) вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 могли утворитися за обставин, на які вказав ОСОБА_5 у статусі підозрюваного в ході слідчого експерименту з ним.
Загалом суд, оцінюючи досліджені докази, які є логічними, узгодженими між собою, показання – послідовними, повністю відтворюють картину злочину, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Вирішуючи питання про форму вини ОСОБА_5 , суд виходить із такого.
Так, суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, характеризується умисною виною. При цьому умисел може бути як прямим, так і непрямим, тобто винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і бажає або свідомо припускає її настання. 
Сторона обвинувачення у суб`єктивному ставленні ОСОБА_5 до вчиненого діяння вбачає ознаки прямого умислу, про що, на її думку, свідчить бажання останнього заподіяння потерпілому таких тілесних ушкоджень. Саме така форма умислу відображена в обвинувальному акті.
Натомість сторона захисту стверджує, що ОСОБА_5 не бажав таких наслідків, однак їх припускав, про що свідчить намагання ОСОБА_5 такими діями припинити посягання ОСОБА_4 , стримати його від продовження конфлікту.
Установлені судом обставини справи, зокрема ініціювання конфлікту саме потерпілим, перебування його в стані алкогольного сп`яніння, нереагування на намагання обвинуваченого уникнути з ним спілкування, згодом – заподіяння ОСОБА_4 першим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, та притискання обвинуваченим коліном ділянки живота потерпілого у зв`язку із травмуванням коліна в ході попередньої шарпанини з метою припинити посягання останнього, свідчать у сукупності про те, що обвинувачений не бажав заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Однак ОСОБА_5 , із прикладанням зусиль стискаючи коліном до землі ділянку живота ОСОБА_4 , де розташовані життєво важливі органи, передбачав настання тяжких наслідків і хоча й не бажав, однак припускав їх настання.
Загалом форма умислу (прямий чи непрямий) не впливає на кваліфікацію злочину, однак суд бере її до уваги, призначаючи покарання винному.
Таким чином, суд уважає доведеною винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.
Призначаючи покарання, суд керується вимогами ст. ст. 50, 65 КК України, бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 15 червня 2022 року (№ 4-р(II)/2022), який зазначив таке: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Так, суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є закінченим тяжким злочином з неумисною формою. вини, дані про особу обвинуваченого, який є несудимим, позитивно характеризується за місцем роботи, займається суспільно корисною працею, на обліку в лікарів психіатра й нарколога не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. 
Про щирість каяття обвинуваченого свідчить його ставлення до скоєного, зокрема критична оцінка своєї протиправної поведінки, її осуд та готовність понести заслужене покарання й запевнення у неприпустимості скоєння подібних дій у майбутньому. Щирість каяття й активність сприяння розкриттю злочину підтверджується його послідовними визнавальними показаннями, компенсацією потерпілому витрат на його лікування.
Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.
Орган пробації в досудовій доповіді дійшов висновку про середні ризики вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства і можливість його виправлення без ізоляції від суспільства за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів. 
Суд за нормами кримінального закону вправі вибирати у визначених законом межах заходи примусу певного виду і розміру. Така дискреційна функція суду потребує взяття до уваги й оцінки усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Із врахуванням ст.ст. 50, 65 КК України суд з огляду на встановлені обставини уважає справедливим покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 121 КК України. 
Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням суд виходить із таких міркувань.
За приписами ч. 1ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відтак, обов`язковою умовою застосування цієї норми є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
Оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд уважає, що установлені дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, позиція потерпілого, який зазначив про примирення із обвинуваченим, відсутність до останнього будь-яких претензій, просив не призначати покарання, пов`язане із ув`язненням, дають підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без реального його відбування. Відтак, на переконання суду, наявні усі підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків упродовж іспитового строку в один рік і шість місяців.
Речові докази, процесуальні витрати в провадженні відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Щодо обвинуваченого слідчий суддя ухвалою від 10.09.25 обрав запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, строк якого на час судового розгляду закінчився. Прокурор про продовження обраного запобіжного заходу чи обрання іншого не клопотав. 
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом одного року шести місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Волинським апеляційним судом. 
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ратнівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя Ратнівського 
районного суду ОСОБА_1