Провадження № 2/679/192/2026
Справа № 679/270/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року м.Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі: 
головуючої судді Сопронюк О.В.,
за участю секретарів судового засідання Гомілко К.Е., Рябухи О.В.,
представника позивача адвоката Шумілової Н.І.,
представника відповідачки адвоката Волкова С.В., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-
В С Т А Н О В И В:
Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.07.2018 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2001076219901, за умовами якого їй видано кредит у сумі 42457 грн. 11.02.2021 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено договір №1001813401801, згідно якого їй видано кредит у розмірі 40000 грн. Крім того, між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 27.05.2021 укладено кредитний договір №1001883349301, за умовами якого їй видано кредит в сумі 35000 грн. Відповідачка свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконує унаслідок чого станом на 01.12.2024 має заборгованість перед банком загальний розмір якої складає 145559,43 грн., зокрема:
- за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018 – 71189,32 грн., з яких: 42456,11 грн. – заборгованість за кредитом; 28733,21 грн. – заборгованість за процентами; 
- за кредитним договором №1001813401801 від 11.02.2021 – 34286,23 грн., з яких: 19929,36 грн. – заборгованість за кредитом; 4,87 грн. – заборгованість за процентами; 14352 грн. – заборгованість за комісією;
- за кредитним договором №1001883349301 від 27.05.2021 – 40083,88 грн., з яких: 23334,05 грн. – заборгованість за кредитом; 5,83 грн. – заборгованість за процентами; 16744 грн. – заборгованість за комісією.
АТ «ПУМБ» надіслало ОСОБА_1 письмову вимогу про необхідність погашення заборгованості на адресу зазначену нею в анкеті на отримання кредиту, однак у встановлений строк відповідачка її не виконала, заборгованість не погасила. 
На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за кредитними договорами не погашає, що є порушенням законних прав АТ «ПУМБ».
На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитними договорами в розмірі 145559,43 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Заочним рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.06.2025 позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитними договорами: №2001076219901 від 11.07.2018 в розмірі 71189,32 грн., №1001813401801 від 11.02.2021 в розмірі 34286,23 грн., №1001883349301 від 27.05.2021 в розмірі 40083,88 грн., а всього: 145559,43 грн. та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29.09.2025 скасовано заочне рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.06.2025, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
08.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачки адвоката Волкова С.В., в якому він зазначив, що ОСОБА_1 визнає позовні вимоги частково. 
Так, відповідачка не визнає в повному обсязі позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018, оскільки при нарахуванні процентів на залишок заборгованості за договором позивач здійснював рекласифікацію заборгованості, а саме зміну переведення заборгованості з одного класу обліку до іншого, що полягало у тому, що заборгованість із прострочених процентів включалась до тіла кредиту та на вказану сумарну суму знову нараховував проценти, що суперечить вимогам ст.550 ЦК України.
Окрім того, із заяви про приєднання від 11.07.2018 вбачається, що відповідачка отримала кредитну карту із встановленим кредитним лімітом 1000 грн., в той же час позивач просить стягнути за вказаним договором, з поміж іншого, заборгованість по тілу кредиту в розмірі 42456,11 грн. На підтвердження збільшення кредитного ліміту до позовної заяви додано лише довідку створену самим позивачем. Однак позивач не надав будь-яких первинних документів, зокрема, виписки про рух коштів по рахунку, з яких можна було б достовірно встановити факт збільшення встановленого кредитного ліміту і розмір суми кредитних коштів, які використані відповідачкою. Отже, існування заборгованості відповідачки та її розмір позивачем не доведена, розрахунки заборгованості за кредитним договором, подані банком на підтвердження заборгованості, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є первинними документами, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, тому не можуть бути враховані судом як доказ. 
Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами №1001813401801 від 11.02.2021 та №1001883349301 від 27.05.2021, то представник зазначив, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21). 
Пунктом 4 кредитного договору №1001813401801 від 11.02.2021 та пунктом 5 кредитного договору №1001883349301 від 27.05.2021 встановлено комісію в розмірі 2,99% щомісяця за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку щомісячних платежів, який є частиною вказаних кредитних договорів. 
Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення вказаних вище кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №752/4008/20.
Таким чином, позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 14352 грн. заборгованості за комісією за кредитним договором №1001813401801 від 11.02.2021 та 16744 грн. заборгованості за комісією за кредитним договором №1001883349301 від 27.05.2021 – є безпідставною та задоволенню не підлягає.
Окрім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості по комісії за кредитним договором №1001813401801 від 11.02.2021 вбачається, що із сплачених ОСОБА_1 коштів на погашення заборгованості за цим кредитним договором, позивач зарахував 14352 грн. на погашення заборгованості зі сплати комісії за період з 11.03.2021 по 11.02.2022. Отже, зважаючи на нікчемність умови кредитного договору щодо нарахування та сплати комісії, позивач протиправно зарахував грошові кошти в сумі 14352 грн. на погашення заборгованості зі сплати комісії за даний період. Тому, вказану суму коштів - 14352 грн. слід врахувати при визначені розміру заборгованості за договором №1001813401801 від 11.02.2021, а саме: 14352 грн. – 4,87 грн. (заборгованість по відсотках) = 14347,13 грн.; 19929,36 грн. (заборгованість по тілу кредиту) - 14347,13 грн. = 5582,23 грн. (залишок заборгованості по тілу кредиту). 
Тобто, іншими словами, за кредитним договором №1001813401801 від 11.02.2021 ОСОБА_1 отримала в кредит грошові кошти в сумі 40000 грн. під 0,01% річних (7,91 грн. за спірний період), загалом 40007,91 грн. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості (з урахування розрахунку заборгованості за комісією) ОСОБА_1 загалом сплатила на погашення кредиту за договором №1001813401801 від 11.02.2021 кошти в сумі 34425,65 грн. (14352 грн. зараховано в рахунок комісії + 3,04 грн. зараховано в рахунок процентів + 20070,64 грн. зараховано в рахунок тіла кредиту). Таким чином, розмір заборгованості становить 5582,23 грн. (40007,91 грн. - 34425,68 грн.). 
З огляду на наведене, ОСОБА_1 визнає позовну вимогу щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №1001813401801 від 11.02.2021 в сумі 5582,23 грн. 
Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості по комісії за кредитним договором №1001883349301 від 27.05.2021, вбачається, що із сплачених ОСОБА_1 коштів на погашення заборгованості за цим кредитним договором позивач зарахував 8372 грн. на погашення заборгованості зі сплати комісії за період з 27.06.2021 по 27.01.2022. Отже, зважаючи на нікчемність умови кредитного договору щодо нарахування та сплати комісії, позивач протиправно зарахував грошові кошти в сумі 8372 грн. на погашення заборгованості зі сплати комісії за даний період. Тому, вказану суму коштів - 8372 грн. слід врахувати при визначені розміру заборгованості за договором №1001883349301 від 27.05.2021, а саме: 8372 грн. – 5,83 грн. (заборгованість по відсотках) = 8366,17 грн.; 23334,05 грн. (заборгованість по тілу кредиту) – 8366,17 грн. = 14967,88 грн. (залишок заборгованості по тілу кредиту). 
Тобто, іншими словами, за кредитним договором №1001883349301 від 27.05.2021 ОСОБА_1 отримала в кредит грошові кошти в сумі 35000 грн. під 0,01% річних (7,8 грн. за спірний період), загалом 35007,8 грн. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості (з урахування розрахунку заборгованості за комісією) ОСОБА_1 загалом сплатила на погашення кредиту за договором №1001883349301 від 27.05.2021 кошти в сумі 20039,92 грн. (8372 грн. зараховано в рахунок комісії + 1,97 грн. зараховано в рахунок процентів + 11665,95 грн. зараховано в рахунок тіла кредиту). Таким чином, розмір заборгованості становить 14967,88 грн. (35007,8 грн. - 20039,92 грн.). 
З огляду на наведене, ОСОБА_1 визнає позовну вимогу щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №1001883349301 від 27.05.2021 в сумі 14967,88 грн. 
Таким чином, у поданому відзиві представник відповідачки просив позовну заяву задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитними договорами: №1001813401801 від 11.02.2021 в розмірі 5582,23 грн., №1001883349301 від 27.05.2021 в розмірі 14967,88 грн., а всього: 20550,11 грн. В решті позовних вимог відмовити та вирішити питання розподілу судових витрат.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.10.2025 задоволено клопотання представника відповідачки адвоката Волкова С.В. та витребувано в позивача належним чином оформлену виписку по банківському рахунку за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018.
22.10.2025 від Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до суду надійшла виписка по банківському рахунку та розрахунок заборгованості за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018, що витребовувалися ухвалою суду від 16.10.2025.
25.11.2025 до суду надійшли додаткові пояснення у справі від представника відповідачки адвоката Волкова С.В., в яких він зазначив, що надані позивачем на виконання ухвали суду від 16.10.2025 розрахунок заборгованості за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018 та виписка про рух коштів на банківському рахунку – суперечать одне одному та не підтверджують факт збільшення кредитного ліміту (видачі кредитних коштів).
Так, із заяви про приєднання від 11.07.2018 вбачається, що позивачка просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях, надати кредитну карту, № кредитної карти миттєвого випуску (не персоніфікованої) НОМЕР_2 , встановити на її поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, кредитний ліміт у сумі 1000 гривень. Річна процента ставка 73,27%. У позовній заяві позивач зазначає про нібито поступове збільшення кредитного ліміту за даним договором на підтвердження чого надає сформовану ним довідку про збільшення кредитного ліміту, у якій зазначено, що збільшення кредитного ліміту нібито відбувалось у наступному порядку: 11.07.2018 - 1000; 19.07.2018 - 3000; 20.09.2018 - 7000; 15.01.2019 - 12000; 21.05.2019 - 17000; 24.09.2019 - 22000; 29.01.2020 - 27000; 10.07.2020 - 31800; 15.10.2020 - 34800; 19.02.2021 - 37800; 19.05.2021 - 40800; 27.02.2022 - 40800; 15.06.2023 - 42457. В свою чергу надана позивачем виписка про рух коштів на банківському рахунку узагалі не містить даних, у зазначені вище дати або інші дати, про збільшення кредитного ліміту (зарахування коштів, зміна стану залишку коштів на рахунку, тощо).
Окрім того, з аналізу та порівняння розрахунку заборгованості за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018 та виписки про рух коштів на банківському рахунку вбачається, що вони суперечать одне одному. Зокрема у виписці по рахунку вказано: 04.12.2018 відповідачка внесла на погашення заборгованості 294,90 грн. та 19.12.2018 – 147,45 грн. (разом 442,35 грн.) Натомість розрахунок заборгованості по відсотках вказує що 20.12.2018 відбулось погашення відсотків в сумі 221,88 грн., а залишок непогашених відсотків становить 318,9 грн., в той час як розрахунок заборгованості за тілом узагалі не відображає будь якого руху коштів у вказані дати. 16.01.2019 відповідачка внесла на погашення заборгованості 3342,20 грн. та 22.01.2019 – 3810 грн. (разом 7152,2 грн.). Натомість розрахунок заборгованості по відсотках та розрахунок заборгованості за тілом узагалі не відображають будь якого руху коштів (дій із погашення кредиту) у вказані дати. Аналогічна ситуація спостерігається і по інших платежах відповідачки в інші дати.
Платежі здійснені відповідачкою на погашення заборгованості мають періодичний характер протягом усього спірного періоду, але розрахунок заборгованості по процентах та розрахунок заборгованості за тілом не відображають їх у вказані суми та дати. 
Отже, існування заборгованості відповідачки за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018 та її розмір позивачем не доведена належними доказами. Доказів на підтвердження заборгованості, які відповідали б Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», матеріали справи не містять.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.02.2026 визнано обов`язковою явку в судове засідання представника позивача.
Представник позивача адвокат Шумілова Н.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та долучені до неї докази, просила позов задовольнити. Крім того пояснила, що кошти сплачені відповідачкою в рахунок погашення заборгованості спрямовувалися спочатку на погашення простроченої заборгованості, а залишок – на погашення поточної заборгованості. Вказаний розподіл коштів проводився банком в розрахункову (білінгову) дату, яка зазначена в договорі, 20 числа кожного місяця. Суми коштів, які сплачувала відповідачка протягом календарного місяця відображені в розрахунку заборгованості загальною сумою станом на останній день кожного календарного місяця. Тому суми та дати, коли відповідачка сплачувала кошти на погашення заборгованості протягом календарного місяця, що вказані у виписці, не відображені у розрахунку заборгованості. 
Що стосується рекласифікації заборгованості, то це проводилося переведення строкової заборгованості за договором, що не була сплачена в білінгову дату, у прострочену заборгованість для внутрішньобанківського обліку.
Водночас представник позивача просила зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які понесла відповідачка, до 500 грн., посилаючись на неспівмірність їх розміру зі складністю справи, обсягом та характером наданої правової допомоги. 
Представник відповідачки адвокат Волков С.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитними договорами: №1001813401801 від 11.02.2021 в розмірі 5582,23 грн., №1001883349301 від 27.05.2021 в розмірі 14967,88 грн., а всього: 20550,11 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити з мотивів викладених у відзиві та додаткових письмових поясненнях.
Окрім того представник відповідачки просив стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6600 грн., пропорційно до частки задоволених та відхилених позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 11.07.2018 ОСОБА_1 підписала заяву №2001076219901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «ПУМБ» та паспорт споживчого кредиту від 11.07.2018, на підставі чого на ім`я відповідачки було відкрито поточний рахунок у гривнях № НОМЕР_1 , на якому встановлено кредитний ліміт в сумі 1000 грн. та надано кредитну карту НОМЕР_2 , реальна річна процентна ставка за користування кредитом – 73,27%, розрахунковий день 20 число місяця, платіжна дата 20 число місяця, строк кредитування – 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на той самий строк у разі відсутності заперечень будь – якої із сторін. 
11.02.2021 ОСОБА_1 підписала заяву №1001813401801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «ПУМБ» та паспорт споживчого кредиту від 11.02.2021, на підставі чого відповідачці було надано споживчий кредит у розмірі 40000 грн., строк кредитування – 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01% річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%, схема повернення споживчого кредиту ануїтетна (рівними платежами).
27.05.2021 ОСОБА_1 підписала заяву №1001883349301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «ПУМБ» та паспорт споживчого кредиту від 27.05.2021, на підставі чого на підставі чого відповідачці було надано споживчий кредит у розмірі 35000 грн., строк кредитування – 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01% річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 %, схема повернення споживчого кредиту ануїтетна (рівними платежами).
У кожній з вищевказаних заяв, серед іншого зазначено, що підписавши заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідачка беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті: АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку).
Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту за договором № 2001076219901 від 11.07.2018, ОСОБА_1 11.07.2018 встановлено кредитний ліміт 1000 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався, зокрема: 19.07.2018 збільшено до 3000 грн.; 20.09.2018 – до 7000 грн.; 15.01.2019 – до 12000 грн.; 21.05.2019 – до 17000 грн.; 24.09.2019 – до 22000 грн.; 29.01.2020 – до 27000 грн.; 10.07.2020 – до 31800 грн.; 15.10.2020 – до 34800 грн.; 19.02.2021 – до 37800 грн.; 19.05.2021 – до 40800 грн.; 27.02.2022 – до 40800 грн.; 15.06.2023 – до 42457 грн.
Згідно платіжної інструкції №TR.47380714.77007.8810 від 11.02.2021 року, АТ «ПУМБ» перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 40000 грн. за договором № 1001813401801 від 11.02.2021.
Згідно платіжної інструкції №TR.49587849.67701.8810 від 27.05.2021 року, АТ «ПУМБ» перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 35000 грн. за договором №1001883349301 від 27.05.2021.
З виписок по особовому рахунку ОСОБА_1 за періоди з 11.07.2018 по 01.12.2024, з 11.02.2021 по 01.12.2024 та з 27.05.2021 по 01.12.2024 вбачається, що відповідачка отримала кредитні кошти від АТ «ПУМБ» за вказаними вище кредитними договорами, користувалася ними, вносила кошти на погашення кредитної заборгованості.
Отже, АТ «ПУМБ» виконало свої зобов`язання перед відповідачкою, надавши їй кредити в обумовлених кредитними договорами розмірах.
Однак відповідачка ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань в повному обсязі не виконала і не повернула кредит та платежі за користування кредитом у визначений строк та розмірах, що призвело до виникнення заборгованості.
Згідно з наданими банком розрахунками, загальний розмір заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за кредитними договорами станом на 01.12.2024 становить 145559,43 грн, зокрема: 
- за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018 - 71189,32 грн., з яких: 42456,11 грн. – заборгованість за кредитом; 28733,21 грн. – заборгованість за процентами; - за кредитним договором №1001813401801 від 11.02.2021 - 34286,23 грн., з яких: 19929,36 грн. – заборгованість за кредитом; 4,87 грн. – заборгованість за процентами; 14352 грн. – заборгованість за комісією;
- за кредитним договором №1001883349301 від 27.05.2021 - 40083,88 грн., з яких: 23334,05 грн. – заборгованість за кредитом; 5,83 грн. – заборгованість за процентами; 16744 грн. – заборгованість за комісією.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань, АТ «ПУМБ» 02.12.2024 направило на адресу боржниці письмову вимогу (повідомлення) про повернення протягом 30 днів з дня одержання повідомлення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та усіх платежів передбачених договором в загальному розмірі 145559,43 гривень, однак відповідачка кошти не сплатила, відповіді банку не надала.
За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Як зазначено у ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст.525-527 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018 слід зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 11.07.2018 уклала з позивачем кредитний договір №2001076219901, користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, умови якого прийняла беззастережно шляхом підписання заяви.
Згідно з інформацією, що міститься у банківській виписці по рахунку, відкритому на виконання умов кредитного договору №2001076219901 від 11.07.2018, ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, в тому числі з урахуванням збільшеного кредитного ліміту, що спростовує посилання представника відповідачки на її необізнаність щодо збільшення розміру кредитного ліміту та відсутність доказів такого збільшення. Так, щоразу після збільшення розміру кредитного ліміту відповідачка продовжувала користуватися відповідним рахунком із новим встановленим кредитним лімітом, жодних заперечень не висловлювала, не ініціювала закриття рахунку.
Суд також не приймає до уваги та оцінює критично твердження представника відповідачки про недоведеність існування заборгованості та її розміру за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018, оскільки матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку по рахунку, які відображають: період нарахування, використане тіло, суму нарахованих відсотків, дату погашення, фактичне погашення, залишок непогашеної сум.
Окрім цього, такі докази містять відомості про часткове виконання умов кредитного договору – періодичне погашення заборгованості.
Шляхом аналізу інформації, що міститься у розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписці по рахунку, судом встановлено, що суми використаного тіла кредиту та суми коштів сплачених відповідачкою на погашення заборгованості за договором, що зазначені у виписці по рахунку, відкритому на виконання умов кредитного договору №2001076219901 від 11.07.2018, відображені у розрахунку заборгованості за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018. Загальна сума використаного кредиту та загальна сума коштів, сплачених ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитом (тіла та відсотків), що зазначені у виписці по рахунку та у розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідають одна одній. Суми коштів, які сплачувала відповідачка протягом календарного місяця, відображені в розрахунку заборгованості загальною сумою станом на останній день кожного календарного місяця. Нарахування платежів за договором та розподіл коштів, сплачених відповідачкою, проводилися в розрахунковий день – 20 числа кожного місяця.
Разом з цим, заперечуючи існування заборгованості та її розміру за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018, відповідачка та її представник, всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, не надали відповідного контррозрахунку чи будь – яких інших належних та допустимих доказів на спростування визначеного позивачем розміру заборгованості. 
Суд вважає, що виписка по рахунку, відкритому на виконання умов кредитного договору №2001076219901 від 11.07.2018, та розрахунок заборгованості за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018 є належними та допустимими доказами, які підтверджують наявність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018 та її розмір 71189,32 грн., з яких: 42456,11 грн. – заборгованість за кредитом; 28733,21 грн. – заборгованість за процентами.
Окрім того, в судовому засіданні представник відповідачки підтвердив, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, отриманими за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018, та частково погашала заборгованість за цим договором.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №2001076219901 від 11.07.2018 в розмірі 71189,32 грн., з яких: 42456,11 грн. – заборгованість за кредитом; 28733,21 грн. – заборгованість за процентами. 
Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами №1001813401801 від 11.02.2021 та №1001883349301 від 27.05.2021, суд зазначає наступне.
Згідно ч.ч.1-3, 5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами 2, 3 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Такий висновок сформульовано Верховним Судом в постанові від 20.07.2022 у справі №343/557/15-ц.
У постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З матеріалів справи вбачається, що встановивши у заяві №1001813401801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11.02.2021 та у заяві №1001883349301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 27.05.2021 сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 %, банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитних договорів.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 4 розділу «споживчий кредит» кредитного договору від 11.02.2021 та пункту 5 розділу «споживчий кредит» кредитного договору від 27.05.2021, що укладені між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ», щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99 %, є нікчемними.
Надані позивачем роздруківки публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, що діє з 12 серпня 2020 року та з 15 березня 2021 року, не можуть бути належними доказом у справі, та не приймається до уваги судом, оскільки вказані публічні пропозиції не містять підпису відповідачки, при цьому, їх зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за комісією, а саме: за кредитним договором №1001813401801 від 11.02.2021 у розмірі 14352 грн. та за кредитним договором №1001883349301 від 27.05.2021 у розмірі 16744 грн., задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Згідно правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Велика Палата Верховного Суду знов наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.
З огляду на вищевикладене, враховуючи нікчемність положення пункту 4 розділу «споживчий кредит» кредитного договору №1001813401801 від 11.02.2021 та положення пункту 5 розділу «споживчий кредит» кредитного договору №1001883349301 від 27.05.2021 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99 %, суд вважає за можливе та необхідне здійснити перерахунок заборгованості за вказаними договорами, зарахувавши кошти, сплачені ОСОБА_1 на погашення заборгованості за комісією, в рахунок погашення її заборгованості за відсотками та тілом кредиту по кожному з договорів.
Так, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №1001813401801 від 11.02.2021, за період з 11.03.2021 по 11.02.2022 ОСОБА_1 сплатила 14352 грн. в рахунок погашення комісії. За вказаним договором розмір заборгованості відповідачки становить: 19929,36 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 4,87 грн. – заборгованість за процентами.
Таким чином, 14352 грн. (кошти сплачені в рахунок погашення комісії) – 4,87 грн. (заборгованість за процентами) = 14347,13 грн.; 19929,36 грн. (заборгованість за тілом кредиту) - 14347,13 грн. = 5582,23 грн. (залишок заборгованості за тілом кредиту).
Отже, розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором №1001813401801 від 11.02.2021 становить 5582,23 грн. і складається із заборгованості за тілом кредиту. 
Крім того, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №1001883349301 від 27.05.2021, за період з 27.06.2021 по 27.01.2022 ОСОБА_1 сплатила 8372 грн. в рахунок погашення комісії. За вказаним договором розмір заборгованості відповідачки становить: 23334,05 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 5,83 грн. – заборгованість за процентами.
Таким чином, 8372 грн. (кошти сплачені в рахунок погашення комісії) – 5,83 грн. (заборгованість за процентами) = 8366,17 грн.; 23334,05 грн. (заборгованість за тілом кредиту) – 8366,17 грн. = 14967,88 грн. (залишок заборгованості за тілом кредиту). 
Отже, розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором №1001883349301 від 27.05.2021 становить 14967,88 грн. і складається із заборгованості за тілом кредиту. 
На підставі наведеного, враховуючи те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином та в повному обсязі не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитними договорами: №2001076219901 від 11.07.2018 в розмірі 71189,32 грн., №1001813401801 від 11.02.2021 в розмірі 5582,23 грн., №1001883349301 від 27.05.2021 в розмірі 14967,88 грн., а всього: 91739,43 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно вимог ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом частково на 63% (91739,43 х 100% /145559,43 грн.), з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1526,11 грн. (2422,40 грн. х 63% / 100%).
Згідно ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч.4 ст.263 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч.3, 8 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Із матеріалів справи вбачається, що 28.08.2025 відповідачка ОСОБА_1 уклала із адвокатом Волковим С.В. договір про надання правничої допомоги, повноваження якого підтверджуються ордером на надання правничої допомоги від 29.08.2025, на надання їй професійної правничої допомоги, зокрема, у даній справі №679/270/25. У вказаному договорі сторони погодили, що вартість правничої допомоги визначається актом приймання передачі, виходячи з тарифу: 1 година роботи адвоката – 1200 грн.
З акту прийому-передачі правничої допомоги від 06.02.2026 вбачається, відповідачка ОСОБА_1 погодилася з фактом надання їй адвокатським бюро «Волков та партнери» в особі адвоката Волкова С.В. видом, обсягом і вартістю правничої допомоги, на підставі договору про надання правничої допомоги від 28.08.2025, загальна вартість якої становить 6600 грн. В даному акті зазначено найменування кожної наданої правничої послуги: складення заяви про перегляд заочного рішення суду від 06.06.2025 у справі №679/270/25 – 12.09.2025 – 2 год., вартість 2400 грн.; складення відзиву на позовну заяву у справі №679/270/25 – 08.10.2025 – 2 год., вартість 2400 грн.; складення клопотання про витребування доказів у справі №679/270/25 – 16.10.2025 – 30 хв., вартість 600 грн.; складення додаткових пояснень у справі №679/270/25 – 25.11.2025 – 1 год., вартість 1200 грн.
Згідно квитанцій до платіжної інструкції на перерахування готівки №2.544057801.1 та №2.544061535.1 від 23.02.2026, відповідачка ОСОБА_1 сплатила адвокатському бюро «Волков та партнери» 6000 грн. за послуги правничої допомоги за договором від 28.08.2025.
При цьому суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19, в якому наголошується, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України).
Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Суд не приймає до уваги та оцінює критично заперечення представника позивача проти стягнення з АТ «ПУМБ» витрат на професійну правову допомогу, надану відповідачці адвокатом Волковим С.В., оскільки вона не надала оцінки жодній із виконаних представником відповідачки робіт (наданих послуг), вказаних в акті прийому-передачі послуг від 06.02.2026, не навела жодних ґрунтовних та підставних мотивів недотримання адвокатом вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає співмірним розмір витрат відповідачки на професійну правничу допомогу зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, оскільки вони відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.
Однак, враховуючи те, що позов АТ «ПУМБ» задоволено частково (у розмірі 63%), суд вважає, що з позивача на користь відповідачки слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу, понесені нею, у розмірі 2442 грн. (6600 грн. х 37% / 100%) пропорційно розміру відхилених позовних вимог.
Водночас, згідно ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З огляду на наведене, суд вважає за доцільне зобов`язати позивача, як сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити відповідачці різницю, тобто провести взаємне зарахування вимог про стягненню судових витрат.
Таким чином, зважаючи на вище визначені судом суми судових витрат, які підлягають стягненню зі сторін, в поряду ч.10 ст.141 ЦПК України, з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 915,89 грн. витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з розрахунку: 2442 грн. (розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягнення з позивача) – 1526,11 грн. (розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки), звільнивши при цьому сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 14, 16, 512, 516, 526, 530, 599, 610, 625, 628, 629, 1049, 1050, 1054, 1066, 1069 ЦК України, ст.ст.5, 10-13, 76-80, 89, 131, 141, 244-246, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитними договорами: №2001076219901 від 11.07.2018 в розмірі 71189,32 грн., №1001813401801 від 11.02.2021 в розмірі 5582,23 грн., №1001883349301 від 27.05.2021 в розмірі 14967,88 грн., а всього: 91739,43 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 915,89 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі:
Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», ЄДРПОУ 14282829, місцезнаходження: 0470, м.Київ, вул.Андріївська,4.
Представник позивача: адвокат Шумілова Наталія Ігорівна, РНКПП 3082012900, адреса: 54006, Миколаївська область, м.Миколаїв, вул.Велика Морська, буд.36/1. 
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник відповідачки: адвокат Волков Сергій Вікторович, РНОКПП НОМЕР_4 , місцезнаходження: Хмельницька область, Шепетівський район, м.Нетішин, а/с 206, 30100.

Суддя О.В. Сопронюк